# data[].attributes.attachment_link.description
Dagbøger må lægge sider til meget drama. Læs med, når 5 personer læser passager fra deres dagbøger skrevet, da de var teenagere.

# data[].attributes.headline
Eksempel på en privat dagbog.  Jeg ønsker mig at blive gift og få børn. Det lyder måske ikke så ualmindeligt, og det er det nok heller ikke. Det mærkelige er, at det skal være nu. Jeg ønsker måske mest af alt at have et »rigtigt« forhold. En sød, romantisk fyr, der fortæller mig, hvor dejlig jeg er, og at han elsker mig. Altså et forhold, hvor man kender hinanden virkelig godt, kan fortælle hinanden alt. Det forestiller jeg mig nok, at man bedst finder i et ægteskab.

# data[].attributes.subject
Eksempel på en privat dagbog.  Jeg ønsker mig at blive gift og få børn. Det lyder måske ikke så ualmindeligt, og det er det nok heller ikke. Det mærkelige er, at det skal være nu. Jeg ønsker måske mest af alt at have et »rigtigt« forhold. En sød, romantisk fyr, der fortæller mig, hvor dejlig jeg er, og at han elsker mig. Altså et forhold, hvor man kender hinanden virkelig godt, kan fortælle hinanden alt. Det forestiller jeg mig nok, at man bedst finder i et ægteskab.

# data[].attributes.body
her er der ikke som sådan nogen handling men der et element beskrives

Eksempel:
Det var en gammel Ford Siera som Martins far passede og plejede som var den et barn. I regnvejr nænnede han ikke at køre i bilen, og engang da han blev overrasket af en byge, kom Sieraen straks i garage og blev vasket og tørret til sidste dråbe.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tre måder at skrive fortælling på - Det Kongelige Bibliotek

# data[].attributes.attachment_link.description
I en fortælling skriver man normalt på tre forskellige måder.

# data[].attributes.headline
Eksempel          hverdags dagbog.     Idag til fodbold kom Kirsa forbi. Vi stod og trænede, og pludselig kunne jeg se hende ude på sidelinjen. Jeg kiggede bare tilfældigt derover. Jeg ved ikke, om hun lagde mærke til det, og jeg ved heller ikke, hvorfor hun kom. Mon hun lagde mærke til, at jeg kiggede på hende? ...

# data[].attributes.subject
Eksempel          hverdags dagbog.     Idag til fodbold kom Kirsa forbi. Vi stod og trænede, og pludselig kunne jeg se hende ude på sidelinjen. Jeg kiggede bare tilfældigt derover. Jeg ved ikke, om hun lagde mærke til det, og jeg ved heller ikke, hvorfor hun kom. Mon hun lagde mærke til, at jeg kiggede på hende? ...

# data[].attributes.body
at man fortæller i datid om noget der er sket

Eksempel:

En torsdag skulle vi vaske Martins fars bil. Han lovede os 5o kr. hvis vi kunne gøre den skinnende ren. Vi begyndte med at spule løs med vandslangen. Sprøjtede selvfølgelig også på hinanden, men bilen fik nu mest.

# data[].attributes.body
at man snakker med en person og fortæller noget

Eksempel:
- Jeg sagde at jeg godt kunne tænke mig at trylle og spille lidt, gentog Buster.
- Jeg hørte det, sagde Ingeborg og rystede let på hovedet, men det kommer du bare ikke til.
- Hvorfor ikke?
- Fordi trylleri ikke hører sig til i Præstegårdshaven.

# data[].attributes.body
Det at man fortæller om noget der sket og det er derfor tit i datid.
det kan være at man frotæller om den gang man var i Ribe eller man så en man blive skudt

fortællingen virker  realistisk men er det ikke altid

der er tre typer af fortælling
- samtale
- beretning
- beskrivelse

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
fortælling, beretning om et begivenhedsforløb, har optaget mennesker til alle tider og i mange henseender. Folk, der skares på markedspladsen for at høre historiefortælleren berette om Ali Baba og de fyrretyve røvere; menigheden, der samles for at høre præsten læse teksten om, hvorledes det skete i de dage, da frelseren kom til verden; veninden i telefonen, der lige må fortælle om Henriks seneste udskejelse på firmaskovturen - er eksempler på forskellige fortællesituationer og forskellige slags fortællinger.

Fælles for de nævnte er, at de er mundtligt fremførte og hørte. Hertil kommer alle mulige typer af skriftlige og læste, indenadslæste fortællinger. Til de sidste hører inden for skønlitteraturens storformer romanen, mens gamle tiders epos-digtning har været reciteret.

Fortælling synes fundamental i forbindelse med menneskets evne til at erindre og sammenfatte. Fortællingen meddeler et forløb, ser tilbage på det, kan reproducere og sammenfatte tid. Den synes derved at have en vigtig plads i menneskelig erfaringsartikulation og erfaringsdannelse. Under denne synsvinkel har filosofisk og bl.a. teologisk teori interesseret sig for fortællingen ( Walter Benjamin, Paul Ricæur, Peter Kemp).

Forløb

Fortællesituationen med dens parter og opgaver - meddelelsens formulering og "afsendelse", dens "modtagelse" og fortolkning - er en grundlæggende model i litterær kommunikations- og formidlingsteori. Den mundtlige fortællings tilblivelse og formidling samt det mulige præg derfra i skrevne former er navnlig studeret i forbindelse med epos, eventyr og folkeviser, således Milman Parrys og Albert B. Lords formelteorier.

Det berettede begivenhedsforløb kan opfattes som faktisk stedfundet eller som fiktivt; eller det kan have en mere ubestemt, evt. forandret sandhedsværdi: En gudefortælling kaldes en myte, når den ikke (længere) tros.

Afgørende for beretningen som fortælling er kun, at forløbet danner en sluttet helhed. Den kan være kortere eller længere, jf. genrene: sagn, biografi, fædrelandshistorie eller anekdote, novelle, eventyr, roman, epos.

Fortællingens længde er ikke nødvendigvis proportional med begivenhedsforløbets. Tidsudspænding, tidssammenfatning, tidsspring (gerne markeret) og omstilling af kronologien hører alle til fortællekunstens grundlæggende greb.

Sproget og navnlig det fortællende sprog tillader kun, at man siger én ting ad gangen, fortæller én ting (én begivenhed, ét synspunkt) ad gangen, bl.a. derfor er rækkefølgen i en fortælling et afgørende vilkår. Hvor man har forsøgt at komme uden om det, i moderne tid, bl.a. ved collageagtige former, er det tydeligvis også visuelle udtryksformer som billedkunstens og avissidens, der har afgivet modeller.

Eller også er det forsøgt i metaforlignende anlæg, ofte i psykologiske fremstillinger, hvor fortællingen ligesom lyrikken virkelig kan sige flere ting på én gang, lave dobbelteksponeringer.

Fortællingens formål kan være rent underholdende, kundskabsmeddelende, opbyggeligt eller samfundsnedbrydende, identitetsskabende for et religiøst eller nationalt kollektiv osv.; bl.a. derved hører forskellige slags fortællinger til i forskellige kredse, situationer, institutioner. Genrernes historie er også kulturhistorie.

Det fortalte begivenhedsforløb rummer ofte et plot, og sammenhængen af begivenheder og handlinger, deres følger i forløbet og deres virkninger på tilhørerne/læserne (medlidenhed, spænding, latter, løftelse osv.) er langt hen fælles for fortællende og dramatiske genrer (se dramaturgi).

Hvor fortællingen udfolder bestemte situationer og "scener", nærmer den sig også i udtrykket det dramatiske; denne tendens til at "vise" frem for at "fortælle" er markant hos en række roman- og novelleforfattere i slutningen af 1800-tallet, bl.a. Herman Bang, men kan også findes i fagprosa, der domineres af situationsrapport, interview eller forhør.

Personer

En hovedinteresse i såvel skønlitterære som historiske og lignende fortællinger har fremstillingen af personerne, dem, hvem noget overgår, eller som handler i forløbet. Her demonstreres - og dannes måske - mange slags menneskekundskab, karakterologi, sociale og kønslige fordomme, indsigt i bevidsthedsformer og følelser.

Således opfandtes i slutningen af 1800-tallet den særlige litterære teknik stream of consciousness, siden brugt af bl.a. James Joyce, Virginia Woolf og H.C. Branner. Fremstillingen af bevidsthedsmåder hos personerne såvel som forfatterens administration af tid og rum studeres gennem synsvinkelanalysen inden for fortælleteorien.

Den canadiske litteraturteoretiker Northrop Frye har foreslået en rangordning i fem trin af (hoved)personerne og deres verdener i fiktionslitteraturen, inkl. den dramatiske.

Øverst kommer guderne, som myterne fortæller om. Dernæst de mindre magtfulde overnaturlige væsener som feer og trolde; med dem er vi i trylleeventyrenes og ridderromanernes verden.

Så kommer de fornemme mennesker: konger, høvdinger, generaler og prinsesser, der er hovedpersoner i heltedigte og i de fleste tragedier.

Det meget befolkede fjerde niveau tilhører de socialt jævnere eller lavere stillede mennesker - de fleste realistiske romaners og novellers (og komediers) aktører.

Til sidst kommer halvmennesker, dyr, kryb, der tilhører de mere kyniske genrer som fabelen eller modernistiske billeder af det reducerede menneske, som det forekommer hos Franz Kafka og Samuel Beckett. Den digteriske fortælling er således skæringspunkt for social erfaring og fri, evt. frigørende fantasi.

# data[].attributes.attachment_link.title
fortælling | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.description
fortælling, beretning om et begivenhedsforløb, har optaget mennesker til alle tider og i mange henseender. Folk, der skares på markedspladsen for at høre historiefortælleren berette om Ali Baba og de fyrretyve røvere; menigheden, der samles for at høre præsten læse teksten om, hvorledes det skete i de dage, da frelseren kom til verden; veninden i telefonen, der lige må fortælle om Henriks seneste udskejelse på firmaskovturen - er eksempler på forskellige fortællesituationer og forskellige slags fortællinger.

# data[].attributes.body
En dagbog er subjekti subjektiv.
Den er meget privat og personlig.
en dagbog har oftest noget med en selv at gøre.
Man skriver ens egene tænker.
Det starter ligesom et brev og ende med at blive en dagbog. for du skriver "kære dagbog" så skriver men ens tænker og handlinger som er sket i løbet af dagen og sådan bliver det en dagbog.

# data[].attributes.attachment_link.description
En dagbog er meget personlig. Du skriver den ofte til dig selv og for dig selv, men du kan også skrive offentlige onlinedagbøger. Når du skal skrive dagbog, er der nogle helt faste genretræk, du skal bruge.