# data[].attributes.body
Muhu Katariina kirik

# data[].attributes.headline
Kirik on ehitatud varagooti stiilis tõenäoliselt 13. sajandil Ojamaa meistrite poolt (esimene mainimine 1267). Kirik on pühitsetud 3.–4. sajandi vahetusel elanud pühale Katariinale Aleksandriast.Praegune kirik on 1703. aastal Põhjasõja ajal purustatust jälle 1738. aastal üles ehitatud.Arvestades kiriku väheseid kitsad aknaid, võlvidele viivat kitsast müüritreppi ja süvendeid riivpalgi kinnitamiseks, oletatakse, et kirik on ehitatud kaitseotstarbelisena.[

# data[].attributes.subject
Kirik on ehitatud varagooti stiilis tõenäoliselt 13. sajandil Ojamaa meistrite poolt (esimene mainimine 1267). Kirik on pühitsetud 3.–4. sajandi vahetusel elanud pühale Katariinale Aleksandriast.Praegune kirik on 1703. aastal Põhjasõja ajal purustatust jälle 1738. aastal üles ehitatud.Arvestades kiriku väheseid kitsad aknaid, võlvidele viivat kitsast müüritreppi ja süvendeid riivpalgi kinnitamiseks, oletatakse, et kirik on ehitatud kaitseotstarbelisena.[

# data[].attributes.body
Maasi ordulinnuse varemed |  | Maasi ordulinnuse varemed asuvad Orissaare Leisi maantee 4. km -lt 500 m põhja pool.

Pärast saarlaste alistamist 1227. aastal jagati Saaremaa kolme võõrvõimu - Mõõgavendade Ordu, Riia peapiiskopi ja Riia linna vahel. Hiljem Riia kaotas oma valdused ja Saaremaad jäid valitsema ordu ja Saare - Lääne piiskop.

Ida Saaremaal olevate ordu valduste kaitseks ja foogtkonna keskuseks ehitati 13. sajandi viimasel veerandil Pöide kiriku juurde linnus, kuid 1343. aastal, Jüriöö ülestõusu käigus saarlased purustasid selle ja tapsid kõik linnuses olnud sakslased.
Pärast ülestõusu lõpliku mahasurumist 1345.aastal ehitas ordu uue linnuse Pöidest kümmekond kilomeetrit loode poole mere äärde, kus oli ka sobiv sadamakoht. Linnuse ehitus oli karistuseks saarlastele, millest ka selle saksakeelne nimetus "Soneburg", s.o. trahvi - ehk karistuslinnus.

Maasilinnus jäi samanimelise foogtkonna keskusena ordu kätte 1564. aastani, mil viimane foogt Heinrich Lüdinghausen - Wulf andis linnuse koos juurde kuuluvate maadega Taanile üle. Juba varem, 1559. aastal oli Taani ostnud piiskopi valdused Saaremaal.

Kuigi 1558. aastal puhkenud Liivi sõja põhilised lahingud peeti mujal, ulatusid mitmed sõjakäigud siiski ka Saaremaale. Kartes, et kahte linnust ei suudeta üheaegselt kaitsta, purustasid taanlased 1566. aastal Maasilinna. Üsna pea linnus taastati, kuid 1568. ja 1575. aastal vallutasid linnuse rootslased ja mõlemal korral sai sellest nende tugipunkt Saaremaal. Et vältida selle kordumist, lasti linnus 1576. aastal Taani kuninga Frederik II käsul õhku. Sellest ajast ongi linnus varemetes seisnud.

Nagu väliuuringud on näidanud, on Maasilinnas tegemist nn. Laiendatud elutorn - tüüpi peahoonega, mis on ümbritsetud ebakorrapärase nelinurkse ringmüüriga, mille loode -, kirde - ja kagukülje vastas on paiknenud ülejäänud hooned.

Peahoone (46,9 x 12,2 m) on rajatud kahes etapis. Vanemaks on läänepoolne, 20,8 m pikkune kahe piilariga osa, millele on hiljem lisatud 26,1 m pikkune juurdeehitis, kus asuvad ka mantelkorsten ja hüpokaustahi. Seinte paksus kõigub 2,1 - 3 m piires. Mõlemad pooled on olnud kolmekorruselised. Tänaseks on neist säilinud 7,5 - 8 m kõrgune osa, hõlmates kunagise linnuse esimest ja osaliselt ka teist korrust.

# data[].attributes.headline
Kirikus on üks kahest Eestis säilinud inimfiguuri kujutavast 12.–13. sajandi hauaplaadist. Hauaplaat on kiriku lääneseinas asuva müüritrepi uksesilluseks. Kompositsiooni keskel paikneb "ilmapuu", sellest paremal seisab pikas rüüs mees, oda käte vahel. "Puust" vasakul on suur kõver joogisarv; viimast seostatakse paganlike peiedega. Kujutatud stseeni tõlgendatakse kui sõdalase siirdumist all-ilma. Seal jätkuvat elu ja maailma kestvust sümboliseerib "päikesepuu", joogiohvrit lahkunu auks aga sarv.[2] Kiriku õues asuvad mõned lihtsa ristiga ja igasuguse kujutiseta hauaplaadid (arvatavasti 13. sajandist) ning paar pooleldi maasse vajunud 17. sajandi kiviristi. 

# data[].attributes.subject
Kirikus on üks kahest Eestis säilinud inimfiguuri kujutavast 12.–13. sajandi hauaplaadist. Hauaplaat on kiriku lääneseinas asuva müüritrepi uksesilluseks. Kompositsiooni keskel paikneb "ilmapuu", sellest paremal seisab pikas rüüs mees, oda käte vahel. "Puust" vasakul on suur kõver joogisarv; viimast seostatakse paganlike peiedega. Kujutatud stseeni tõlgendatakse kui sõdalase siirdumist all-ilma. Seal jätkuvat elu ja maailma kestvust sümboliseerib "päikesepuu", joogiohvrit lahkunu auks aga sarv.[2] Kiriku õues asuvad mõned lihtsa ristiga ja igasuguse kujutiseta hauaplaadid (arvatavasti 13. sajandist) ning paar pooleldi maasse vajunud 17. sajandi kiviristi. 

# data[].attributes.body
ffff---