# data[].attributes.headline
Tecnologia per conrear una millor reputació

# data[].attributes.subject
Tecnologia per conrear una millor reputació

# data[].attributes.body
A l'espera de la fusió amb Bayer, Monsanto es reforça en l'agricultura de precisió

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Andy Sacks Getty

Monsanto está esperando una respuesta. La Comisión Europea debe decidir antes del final de este trimestre (la fecha prevista es el 4 de abril) si autoriza la compra de la compañía por parte del gigante químico alemán Bayer, una operación de 56.000 millones de euros para crear un gigante global de la agricultura. Mientras tanto, silencio. "Son ellos [Bayer] los que están al mando de la transacción", explica la directora general para Europa, África y Oriente Próximo de la compañía, Letícia Gonçalves (São Paulo, 1974), antes de reiterar el argumento institucional para la fusión. "Somos dos empresas complementarias; nosotros en América, Bayer en Europa y Asia, estamos enfocados en semillas y biotecnología y la fortaleza de Bayer son químicos". En todo caso, el grupo alemán quiere que la operación salga adelante, y para ello ha anunciado esta misma semana la venta de su propio negocio de semillas a la también alemana BASF.

El nuevo grupo que salga de la operación tiene un desafío: el mercado de los productos alimenticios es, posiblemente, el más sensible a los problemas de reputación, y la reputación de Monsanto -justificadamente o no- está lejos de ser idónea. "Cuando dejamos de ser una empresa química y pasamos al mercado de biotecnología y semillas subestimamos el impacto de vender organismos vivos a la hora de convertirse en el blanco de los activistas de las reputaciones corporativas", reconoce la directora general para Europa. "No invertimos en ese cambio de identidad".

Dos batallas

Dos han sido las principales batallas de diversos movimientos sociales contra el grupo estadounidense: primero, por el uso de organismos genéticamente modificados en la agricultura (el único OGM que puede ser cultivado en la UE es la variedad de maíz MON 810, comercializada por Monsanto y cuya licencia está pendiente de reautorización); segundo, la batalla por la aprobación y posterior confirmación del uso del pesticida glifosato. En este último caso, el grupo empresarial obtuvo una victoria el pasado mes de noviembre, cuando el Consejo Europeo dio el visto bueno a su renovación por cinco años.

Pero la firma no las tiene todas consigo. El presidente francés, Emmanuel Macron, ya ha dicho públicamente que quiere prohibir el glifosato en tres años, y la salida de Reino Unido de la Unión Europea implica, aparte de las consecuencias económicas, la pérdida de un importante aliado. "Es lo que menos nos gusta del Brexit", afirma Gonçalves. "Reino Unido es uno de los países más favorables a la innovación agrícola y a la toma de decisiones basadas en factores científicos. Europa está enfocándose demasiado en sí misma, no está prestando atención a las tendencias del comercio y está perdiendo el margen global que le permitiría atraer inversiones como continente".

Gonçalves lamenta el foco de los críticos de la empresa en los transgénicos "cuando ni siquiera es nuestro negocio principal en Europa". "Nadie puede cuestionar nuestra misión de producir más comida y de mayor calidad", defiende. Pero la imagen no es el único desafío que tiene la compañía en la región. En 2017, la Unión Europea puso fin a su último mercado regulado con cuotas, el del azúcar. Es un símbolo de un mercado agrícola regado con dinero público con el fin de contener la producción. También la demanda de los consumidores, que ya exigen una calidad adecuada además de un precio razonable, está moviendo a los productores europeos en otras direcciones.

Para la directora general para el continente, el efecto de este cambio no es relevante para su negocio. "Nuestro principal cultivo en Europa son maíz y colza para aceite", explica. "Son cultivos que están mucho más conectados a la oferta y demanda que a los factores locales". Además, Rusia y Ucrania, dos de los mayores productores agrícolas del continente, llevan años inmersos en un conflicto actualmente larvado. "No nos afecta la situación geopolítica: la volatilidad económica, sí", afirma Gonçalves, aunque reconoce: "Cuando desarrollamos productos tenemos que pensar en el mercado global, así que el aspecto geopolítico nos afecta bastante. Es por eso que estamos trabajando con los actores dentro de la industria para encontrar soluciones posibles".

Por ahora, lo está consiguiendo. En 2017, el mercado europeo fue el de más rápido crecimiento para la compañía después de Brasil: un 20% más en la facturación, para cerrar el ejercicio en 1.841 millones de dólares.

La varita mágica con la que la empresa pretende reposicionarse en el mercado y restaurar su imagen es la agricultura tecnificada. "No hay que descuidar la cantidad, porque la población no va a dejar de crecer, y con ella, la demanda", considera Gonçalves. "Pero, además de calidad, es necesaria la optimización de los recursos naturales: agua, suelo, energía. Todo esto se logra no solo a través de fertilizantes y pesticidas, sino con agricultura de precisión hasta lograr soluciones integradas que permitan sacarle el máximo partido posible a cada metro cuadrado de suelo y a cada gota de agua".

Eso también permite a la firma ampliar su mercado. "Los grandes agricultores son los más tecnificados", reconoce Gonçalves, "pero también estamos viendo en España propietarios de pequeñas explotaciones de maíz, de cinco o siete hectáreas, interesados en estas tecnologías. Y ellos, si cabe, pueden salir ganando mucho más proporcionalmente, porque sus instalaciones están muy poco tecnificadas".

¿Pero eso tiene un efecto en los costes para el agricultor? "No necesariamente", señala. "Tiene que ver con más factores relativos a la gestión. Tenemos un programa en el que, sin coste adicional, el agricultor pueda ver qué tipo de suelo ocupan sus cultivos, qué clase de producto le crece mejor". Y apunta: "El mayor cambio en la agricultura de precisión no es el coste: es que los agricultores crean en que lo que le aporten los datos es más fiable que sus propias percepciones o instintos". Es por eso que en el grupo, señala, "abren el camino y dan ejemplo a sus colegas".

¿Una empresa tan grande como la que saldría de la fusión entre Bayer y Monsanto no impediría la innovación asfixiando al ecosistema de startups, como han afirmado algunos de sus detractores? "Solo en Europa, que nosotros tengamos visto, hay más de 200 empresas en el área de ciencia digital agrícola. Y en muchos casos les ayudamos con investigaciones a establecer su negocio", apunta Gonçalves. "Hemos hecho tres adquisiciones en área digital; creo que eso está lejos de intentar dominar el mercado".

# data[].attributes.attachment_link.title
Tecnología para cultivar una mejor reputación

# data[].attributes.attachment_link.description
Monsanto está esperando una respuesta. La Comisión Europea debe decidir antes del final de este trimestre (la fecha prevista es el 4 de abril) si autoriza la compra de la compañía por parte del gigante químico alemán Bayer, una operación de 56.000 millones de euros para crear un gigante global de la agricultura.

# data[].attributes.headline
La pesca industrial arriba a més de la meitat de l'oceà más de la mitad del océano

# data[].attributes.subject
La pesca industrial arriba a més de la meitat de l'oceà más de la mitad del océano

# data[].attributes.body
La flota de cinc països, entre ells Espanya, acapara el 85% de la pesquera a alta mar

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ampliar foto
Tras la veda anual, miles de barcos de pesca dejan los puertos de China al final de cada verano. VCG/VCG via Getty Images

Cada mes de septiembre, a mediados, miles y miles de pesqueros zarpan de los puertos de China. Llevaban varados desde junio, esperando el fin de la veda anual. La mayoría no van muy lejos, los más pequeños se dedican a la pesca de bajura. Pero más de 10.000 barcos, los más grandes, se adentran en alta mar, donde se encuentran con otros 60.000 navíos de decenas de países, entre ellos unos 1.000 españoles. Son algunos de los datos de un estudio que ha cuantificado como ninguno hasta ahora las dimensiones y el alcance de la pesca comercial.

El trabajo, impulsado por la organización Global Fishing Watch (GFW), desvela que la flota pesquera industrial ha llegado al 55% de la superficie oceánica del planeta. Eso son, grosso modo, más de 200 millones de kilómetros cuadrados. En comparación, esa cifra supone cuadruplicar la extensión dedicada a pastos y agricultura.

Aunque la mayoría de los barcos faenan dentro de las 200 millas de la llamada zona económica exclusiva de sus países (ZEE), hay una veintena de naciones cuyos pescadores se aventuran por todos los océanos. Las cinco flotas con mayor presencia son, ordenadas por horas de pesca, las de China, España, Taiwan, Japón y Corea del Sur. Mas lejos aparecen las flotas de Italia, Rusia o EE UU, estados con muchos barcos pero en las que pocos se alejan demasiado de su puerto.

Este trabajo, publicado en la revista Science, también ha calculado desde la distancia total recorrida por toda la flota pesquera (460 millones de kilómetros al año) hasta las horas dedicadas solo a pescar (37 millones anuales) pasando por la energía consumida por tanto barco (20.000 millones de kilovatios/hora cada año). Toda esta información ha sido posible gracias una poderosa combinación de tecnologías que hacen que, esta vez, el método sea casi tan importante como los resultados de la investigación.

Desde 2005 la Organización Marítima Internacional obliga a los barcos de más de 300 toneladas de registro bruto y a todos los de pasajeros a llevar instalado el sistema de identificación automática (AIS, por sus siglas en inglés). Cada pocos segundos, un barco con AIS emite un mensaje con su identidad, posición, velocidad y rumbo, entre otros. Diseñado para evitar colisiones con los barcos de alrededor, los datos AIS, que son de acceso público, se han convertido en una herramienta poderosa para los gestores de la navegación o el sector pesquero y también para los científicos.

"Esta serie de datos proporciona una resolución tan elevada de la actividad pesquera que podemos incluso ver patrones culturales como, por ejemplo, cuándo los pescadores de cada región se toman tiempo libre", afirma el investigador del proyecto Pristine Seas de National Geographic Society, el colombiano Juan Mayorga, que ha participado en la investigación. En efecto, pudieron comprobar que los pescadores occidentales reducían su actividad durante el fin de semana y, en especial, en el periodo navideño. Mientras, la flota china apenas para, salvo en las fechas cercanas al Año Nuevo chino.

ampliar foto
Cuanto más hacia el amarillo, más horas de pesca por kilómetro cuadrado. Global Fishing Watch

El estudio, que se inicia en 2012, recopiló 22.000 millones de mensajes AIS. A tan ingente cantidad de información le aplicaron inteligencia artificial ( redes neuronales convolucionales) para determinar las características del barco (eslora, tonelaje, motor), el arte de pesca (si lo hace con palangre, cerco o arrastre) e incluso si está faenando o en travesía. "Un arrastrero tiene un patrón de movimiento diferente del de un palangrero, con su típico desplazamiento en zigzag, echando o recogiendo los anzuelos", explica Mayorga, científico también del Grupo de Pesca Sostenible de la Universidad de California en Santa Bárbara, EE UU.

Con tanta información, al algoritmo le resultó sencillo identificar las zonas donde se concentra la pesca comercial en alta mar. Los pescadores europeos pescan en especial en el nordeste del Atlántico, mientras que las flotas chinas, japonesa y rusa lo hacen en la parte occidental del norte del Pacífico. Las otras dos grandes concentraciones de pesqueros se producen frente a las costas del golfo de Guinea, en el Atlántico, y en las aguas del Pacífico central que miran a América, ambas con corrientes de aguas frías y ricos bancos de peces.

Los investigadores estudiaron si la actividad pesquera se veía afectaba por otras variables como las condiciones climáticas, los ciclos biológicos o la estacionalidad. Salvo un ligero impacto del precio del combustible, parece que la pesca comercial es independiente de los ciclos naturales. "El presente estudio muestra la pesca como un proceso industrial en el que los buques operan más bien como fábricas flotantes que tienen que funcionar de forma ininterrumpida para ganar dinero", opina el biólogo de la Universidad Dalhousie (Canadá) y coautor del trabajo, Boris Worm.

Sin embargo, la investigación tiene varios puntos débiles, algunos reconocidos por los propios investigadores. Uno es cuantitativo: la muestra de 70.000 barcos palidece ante la cifra de los 1,2 millones de pesqueros con motor que, según la FAO, hay en los océanos y mares del planeta. Pero, la inmensa mayoría son pequeñas embarcaciones. De hecho, la muestra del estudio incluye al 75% de los barcos con una eslora mayor de 36 metros, que están obligados a llevar el AIS.

Otra debilidad es tecnológica: la cobertura de los satélites o la tenencia o no del AIS, hace que el trabajo obtenga sus mejores resultados en determinadas zonas y en alta mar. Pero mucha de la pesca se hace en la costa. "De hecho, el 85% del total de la pesca es costera y no está cubierta por GFW", recuerda el profesor del Instituto para los Océanos y la Pesca de la Universidad de la Columbia Británica (Canadá), Daniel Pauly, que no ha participado en el estudio. Sin embargo, reconoce que "el trabajo muestra que la vigilancia por satélite de los océanos y la pesca es viable, lo que podría ayudar a reducir la pesca ilegal y mejorar la transparencia de la pesca en alta mar".

Lo que tampoco pretendía esta investigación era determinar si tantos barcos pescando en tantos sitios tanto tiempo es sostenible o no. Eso lo dejan para otros estudios que quieran usar tanto la información como la tecnología que ellos han utilizado. Pero un dato invita a la reflexión: según la FAO, todo el pescado capturado apenas supone el 1,2% de la producción de calorías para consumo humano, aproximadamente unas 34 kcal por persona y día.

# data[].attributes.attachment_link.title
La pesca industrial llega a más de la mitad del océano

# data[].attributes.attachment_link.description
Cada mes de septiembre, a mediados, miles y miles de pesqueros zarpan de los puertos de China. Llevaban varados desde junio, esperando el fin de la veda anual. La mayoría no van muy lejos, los más pequeños se dedican a la pesca de bajura.

# data[].attributes.headline
Bzzzzzzzzz: L’abella catalana, en perill

# data[].attributes.subject
Bzzzzzzzzz: L’abella catalana, en perill

# data[].attributes.body
Inspiradores d’art des de la prehistòria, aquests insectes estan sent atacats pel canvi climàtic.
Els apicultors catalans estan patint, i això és molt perillós per a la floració, l’agricultura i la salut de tots

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Rafel Muria, un apicultor.

La mitologia egípcia les considerava éssers sagrats, nascuts de les llàgrimes de Ra, el déu del sol. Creadors de l'apicultura, els egipcis van ser els primers de col·locar les abelles en els ruscs per aprendre a manejar-les i produir la mel. Cinc mil anys després, una falsa frase atribuïda a Albert Einstein triomfa a les xarxes socials: "Si les abelles desapareguessin de la faç de la Terra, als humans només els quedarien quatre anys de vida". L'apocalíptica cita, no obstant això, no està exempta de raó segons els experts i els estudis científics. L'abella està en crisi, i l'impacte va més enllà d'una baixada significativa en la producció de mel. Samuel Ramal, un apicultor de 43 anys de Polinyà, resumeix la situació en una simple frase: "Les abelles són com el marcapassos del medi ambient. Quan elles estan malament, tota la resta va decaient a poc a poc. Els humans també", explica. "Els apicultors catalans estan patint, i això és molt perillós per a la floració, l'agricultura i la salut de tots", afegeix.

Fa deu anys que Ramal va patir un accident que el va deixar incapacitat per treballar com a fuster. Set operacions, el peu destrossat, els ànims per terra... fins que van arribar les abelles. "Vaig provar un tractament d'acupuntura amb elles i vaig millorar moltíssim. Per això dic que d'elles s'aprofita més que del porc: des de l'agulló fins a l'aire que desprenen. A mi em van canviar la vida, per això ara me les estimo tant", diu.

Un rusc d'abelles. cristóbal castro

Ramal també és el secretari de l'associació d'apicultors de la província de Barcelona, que aglutina al voltant d'un miler de socis que exploten uns set mil ruscs. "Tinc col·legues que estan pensant a deixar-ho. Arribarà un moment que ens costarà trobar mel. Pot sonar estrany, però ja es parla de crear robots-abelles que pol·linitzin per elles. El que no és un futurible, sinó una realitat, és la pol·linització a mà, a la Xina ja ho fan", explica.

Fa cinc anys, Ramal va construir dues petites casetes amb forma de rusc d'abelles en una parcel·la a la qual s'arriba per una carretera d'ametllers florits. En una, es pot respirar l'aire de l'interior d'un rusc que té instal·lat al petit amagatall natural, "un dels recursos naturals més beneficiosos per als humans", assegura. En l'altra, va crear un sistema perquè els seus clients puguin dormir sobre els eixams, notar les vibracions i relaxar-se amb l'olor de mel. "Et calma moltíssim i és un regenerador de molècules", diu Ramal dalt d'un turó verd, on, admet, hi va també per gust. "No només és feina, ja és una forma de vida".

Després de mitja dècada dedicat plenament a l'apicultura, Ramal ha observat com les abelles ara s'alimenten pitjor i, per tant, moren abans. "Els més veterans m'expliquen que abans solament havies d'anar a visitar-les sis vegades a l'any. Ara cal estar-ne pendent tot el temps, entre altres coses perquè no les ataquin espècies invasores com la vespa asiàtica", diu. "Per saber com d'importants són per al medi ambient, solament has de preguntar-l'hi al propietari de l'hort del costat. Està encantat de tenir-me com a veí". Segons Greenpeace, de la pol·linització de les abelles depenen ni més ni menys que el 70% dels cultius per al consum humà.

"És important que la gent es conscienciï que les abelles no solament produeixen mel i cera, sinó que l'agricultura depèn d'elles", explica Antonio Gómez Pajuelo, biòleg i consultor apícola. S'estima que entre el 60% i el 90% de les plantes silvestres depenen de la pol·linització animal, segons un informe realitzat per la càtedra d'Agroecologia i Sistemes Alimentaris de la Universitat de Vic, amb el suport del Ministeri d'Agricultura. "La seva activitat és bàsica per al manteniment de l'ecosistema, i els estudis científics coincideixen que la població de les abelles ha caigut entre un 40% i 60%", diu Gómez Pajuelo.

Rafel Muria Llambrich, al Perelló, amb un rusc als anys trenta del segle passat.

Rafel Muria és el president de Mel Muria, una empresa apícola fundada el 1810. Des del seu despatx del Perelló (al delta de l'Ebre), el conegut com "el poble de la mel" (amb només 2.900 habitants representa entorn del 25% de producció de la mel catalana) observa els núvols de tempesta que aguaiten els seus eixams. "Si aquest fred durés dues setmanes més, les abelles rebentarien. Fa dos dies estàvem a 18 graus i demà pot ser que nevi. Aquests canvis tan pronunciats són catastròfics per a elles. Aquest any ha plogut molt poc. I el pitjor és que el canvi climàtic ja no té solució, s'hauria d'haver reaccionat molt abans. Ara només ens queda intentar, de la millor manera possible, esmorteir l'impacte", explica resignat.

Les xifres que aporta Muria sobre els seus comptes parlen per si soles: "Estem al 50% de la producció", diu. Segons les últimes dades actualitzades del Departament d'Agricultura, el 2016 es van produir 1.723.380 quilos de mel. Gairebé un 29% menys que el 2010 (2.421.127), a pesar que el nom d'explotacions apícoles ha augmentat un 28% des del 2010, passant de les 1.350 del 2010 a les 1.873 del 2016. En la cera la xifra és encara més alarmant: dels 53.778 quilos el 2010 es va passar a 36.762 el 2016.

"El que acabarà passant és que la mel s'acabarà convertint en una producte de luxe", explica Muria. Més dades avalen la seva tesi: en els últims anys, el consum de mel a Catalunya ha disminuït un 12% i el preu del litre mitjà s'ha elevat 80 cèntims (6,41 euros), segons dades de l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat).

Com si es tractés d'un ofici d'estirp, Muria representa la cinquena generació de la família que gestiona el negoci. El seu avi va ser un dels primers apicultors de Catalunya a practicar la transhumància, que consisteix a portar els ruscs a llocs amb més flors perquè pol·linitzin. Mentre repassa les fotografies del seu amplíssim arxiu, en troba una en la qual s'observa el seu avi, Rafel Muria Llambrich, al costat de la seva àvia, en una parcel·la del Perelló amb un rusc de fusta a la mà. "Els anys passen i ens anem adaptant als nous temps. Ells feien la transhumància amb rucs per transportar els eixams. Ara nosaltres ho fem amb camions, però cada vegada hem de pujar més i més als Pirineus per trobar les mateixes flors que ells trobaven més avall. El desert d'Almeria puja cap al delta de l'Ebre", diu rotund.

Èxode a la ciutat

La sequera també és un dels motius pels quals a la primavera les abelles fan el seu particular èxode rural. Davant la falta d'aigua al camp, els insecte cerquen subsistir a la ciutat, on hi ha parcs, fonts d'aigua i flors a les terrasses. Però el temor que sempre les envolta acaba per desterrar-les. La legislació no hi ajuda: a Espanya un decret del 2002 prohibeix que els assentaments apícoles es puguin col·locar a menys de 400 metres dels centres urbans i els nuclis de població. Un tallafocs contra una tendència que ja és moda a altres ciutats europees com Londres, París o Berlín. "Fonamentalment es deu a una raó: la nostra abella ( Apis mellifera iberica) és més agressiva. D'aquí que hi hagi més retinències a tenir una legislació més permissiva", explica Gómez Pajuelo. A Barcelona, els vuit ruscs de la Ciutadella són una excepció, ja que es mantenen per motius científics des dels anys quaranta del segle passat.

La regió mediterrània és l'eixam d'Espanya: concentra un terç dels apicultors, més del 40% dels ruscs i al voltant de la meitat de la producció de la mel a Espanya. El 1994 va significar un punt d'inflexió per al sector. La Unió Europea (UE) va assumir que el sector afrontava una sèrie de dificultats davant el declivi gradual de l'abella. Això va significar que, en tota la UE, es posés en marxa un règim d'ajudes que ella mateixa cofinança amb un 50%. "És una forma de sostenir el medi ambient. Els apicultors, ara com ara, són bàsics per a la floració a Espanya. Si els ajudes a ells ens en beneficiem tots", explica Gómez Pajuelo.

El nombre d'abelles no només cau, sinó que les que hi ha ara produeixen menys mel que les seves predecessores. Segons els experts, això es deu a una alimentació menys variada a causa dels monocultius. És un cercle viciós de difícil solució fins i tot a llarg termini: hi ha menys flors perquè no hi ha tantes abelles, i hi ha menys abelles perquè hi ha menys flors. Muria ho exemplifica així: "El que abans produïa amb un eixam ara ho haig de fer amb dos. Això es tradueix en més personal i més gasolina per fer la transhumància. Al final veus que has produït la mateixa mel que altres anys amb el doble de despeses".

Una nova intrusa

Al problema del canvi climàtic i els insecticides cal sumar una nova intrusa: la vespa asiàtica ( Vespa veluntina), que va entrar a Catalunya el 2007 per França, on va arribar després de colar-se en un vaixell de mercaderies provinent de la Xina. Encara que és inofensiva per a l'ésser humà, la vespa asiàtica s'ha convertit en un autèntic maldecap per als apicultors. S'alimenta d'abelles de la mel i un sol niu pot acabar amb totes les bèsties d'una petita producció.

La Generalitat té detectats 300 nius en tot el territori, "encara que no són ni de bon tros tots els que hi ha", puntualitza Josep Maria Olmo, tècnic del Servei de Fauna i Flora del Departament d'Agricultura. "Viuen en arbres de fulla caduca i fan els nius a molta altura, d'aquí la seva complexitat a l'hora de detectar-los i abatre'ls", afegeix. Les principals víctimes són els apicultors de Girona, on la vespa està més assentada. Al delta de l'Ebre encara no ha arribat a estendre's, almenys amb les mateixes proporcions. On ja fa acte de presència és a la província de Barcelona. "Ja he matat deu vespes que amenaçaven els meus eixams", explica Ramal. La seva aparició no és solament carnívora. Quan ronden a prop dels ruscs, les abelles les detecten i eviten sortir a l'exterior, i per això moltes vegades acaben morint per inhalació.

Joan Maria Llorenç és el president de l'Associació Amics dels Abelles, que vetlla per la supervivència de l'insecte a Catalunya. "Aquesta és una professió que moltes vegades comença com una espècie de hobby després de la jubilació, com va ser en el cas del meu avi", explica. Llorenç té una empresa apícola a les muntanyes de Prades, i explica que fa cinc anys comptava amb 1.150 eixams. En l'actualitat, la xifra ha caigut a la meitat. "L'abella està en regressió", sentencia.

Però no hi ha desgràcia sense oportunitat de negoci. Durant els darrers anys, als Estats Units hi ha un el boom del "lloguer de pol·linitzadores": propietaris de grans extensions agrícoles que contracten apicultors perquè pol·linitzin els seus cultius amb les seves abelles. "Per a Catalunya veig aquest escenari molt llunyà", explica Pajuelo. Llorenç, no obstant això, sí que parla d'un repunt d'aquesta activitat, "encara que més aviat crec que és gràcies a l'auge dels productes ecològics. Durant els darrers anys, davant la seva desaparició, es valoren més les abelles i ara hi ha més hivernacles i propietaris de finques que contracten aquest tipus de serveis, encara que acostumen a ser extensions petites", diu.

Llorenç apunta especialment als insecticides com a problema fonamental de l'increment de la mortalitat de pol·linitzadors. "Cada cert temps es retiren del mercat alguns productes. Però sembla que no n'aprenem. En treuen de nous, però són igual de perillosos o més. A l'abella se li pot aplicar la dita: 'Entre tots la van matar i ella sola es va morir'", diu.

Ramal, per la seva banda, advoca directament per prohibir-ne l'ús: "Quan una abella s'alimenta d'una flor amb insecticides, després infecta tot el rusc. Cal acabar amb tot això. Ens estem matant a nosaltres mateixos", explica mentre treu un rusc delicadament, apartant les abelles una a una, sense guants, per mostrar la mel que ja es comença a fer. "A les abelles les hem de tractar bé, com si fossin persones. I si piquen, no passa res. Fins i tot el seu verí ens pot curar".

El canvi climàtic, els insecticides i les espècies invasores s'han acarnissat durant els últims anys amb un insecte que, segons la Comissió Europea, contribueix anualment amb 22.000 milions d'euros a l'agricultura continental. Espanya és el país amb més ruscs per a la producció de mel d'Europa, al voltant de dos milions i mig. A Catalunya, n'hi ha més de 115.000, segons dades del Departament d'Agricultura. En cada rusc viuen de mitjana entre 40.000 i 60.000 exemplars.

# data[].attributes.attachment_link.title
Bzzzzzzzzz: L'abella catalana, en perill

# data[].attributes.attachment_link.description
La mitologia egípcia les considerava éssers sagrats, nascuts de les llàgrimes de Ra, el déu del sol. Creadors de l'apicultura, els egipcis van ser els primers de col·locar les abelles en els ruscs per aprendre a manejar-les i produir la mel.

# data[].attributes.body
Les cabres espanyoles "conquisten" Iran

Una empresa espanyola ha exportat més de 3.000 animals en els últims dos anys

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cabras murciano-granadinas, en una foto cedida por la empresa Treseus.

Las cabras españolas se abren paso en Oriente Próximo. En los últimos dos años, 3.000 caprinos de la raza murciano-granadina han aterrizado en Irán y, a finales de 2018, llegarán otros 10.000 ejemplares de esta especie, de pelaje negro o caoba y grandes ubres. La calidad y la cantidad de la leche que producen hace que esta raza sea especialmente atractiva para el mercado persa. Ahora, la empresa exportadora allana el camino para seguir expandiéndose en Emiratos Árabes Unidos y Kuwait.

En un avión exclusivo que partió desde Barcelona, unas 1.000 cabras llegaron en 2015 a Teherán. Un año después, en octubre, aterrizaron el doble de animales, algunos incluso preñados. Así, la República Islámica de Irán se convirtió en el principal destino de exportación de caprinos vivos de España (66%), muy por delante de Francia (20%) y Guinea Ecuatorial (7%), según los últimos datos del Ministerio de Agricultura y Pesca.

La expedición iraní comenzó a pedido del país persa, según relata Juan Fernando Serrano, gerente de Treseus, una empresa española de importación y exportación que mantiene "estrechas relaciones" con el gobierno de Teherán desde hace cinco años. La compañía ya importaba petroquímicos y exportaba azúcar a la república islámica, entre otros productos, cuando el Ministerio de Agricultura se interesó por comprar los animales españoles. Tras cumplir con el protocolo sanitario, consiguieron que los primeros animales pisaran tierra iraní.

Una persona ordeña a una cabra murciano-granadina, en una imagen cedida por Treseus.

Diez meses, cinco horas y 5.000 kilómetros después, los primeros animales llegaron a Ghale Ganj, una ciudad al sur del país con unas condiciones similares a las de Murcia o Almería. Emilio Carranco, presidente de la Asociación Española de Criadores de Cabras Murciano-Granadina, explica por teléfono que la burocracia y los requisitos sanitarios alargaron el proceso. Carranco, que es uno de los 18 ganaderos españoles que produce los caprinos que se venden a Oriente Próximo, advierte de que el impacto económico en el mercado nacional no es significativo, aunque afirma que dentro del sector la relevancia es mayor.

España es una de las potencias mundiales en caprinos. Después de Grecia, es el segundo país comunitario en censo de cabras, con unos tres millones de animales, según datos de 2016 del Ministerio de Agricultura y Pesca. De ese total, unas 980.000 son caprinos de ordeñe. Los datos oficiales señalan que la comercialización de caprinos hacia la Unión Europea ha crecido un 28,5% (331.153) de 2015 a 2016 y hacia otros países, un 3,8% (782.525).

"En Irán, han visto varias razas y las más interesantes han sido las nuestras", explica Carranco. Según él, la relación entre la calidad y cantidad de leche es lo que ha resultado más atractivo para la empresa pública iraní que las adquirió. Los caprinos de ordeñe españoles se crían principalmente en Andalucía (43%), Castilla-La Mancha (17%), Canarias (12%) y Murcia (9%).

El pasado febrero, unas 700 crías nacieron en tierra iraní. Tras dos años, las cabras españolas se reproducen en el país persa, que tradicionalmente es productor de ovinos. Pero la expansión de estos animales no se detendrá ahí. Serrano afirma por teléfono desde Irán que Treseus ha enviado a Emiratos Árabes Unidos 55 animales que están en período de prueba. Además, asegura que están cerrando contratos con Kuwait y los ganaderos incluso aseguran que Rusia ha mostrado interés. "La cabra está de moda", bromea Serrano.

# data[].attributes.attachment_link.description
Las cabras españolas se abren paso en Oriente Próximo. En los últimos dos años, 3.000 caprinos de la raza murciano-granadina han aterrizado en Irán y, a finales de 2018, llegarán otros 10.000 ejemplares de esta especie, de pelaje negro o caoba y grandes ubres.

# data[].attributes.body
Desigual guanya un 33% menys i ja acumula tres anys amb facturació a la baixa

La firma de moda Desigual va tancar el 2017 amb una facturació de 761 milions d’euros, l’11,5% menys que el 2016, en el que ja és el seu tercer any de caiguda en la facturació. El benefici net va ser de 47 milions, que suposen una retallada del 33,3% en resultats anteriors. Els retrocessos es van registrar bàsicament en els mercats europeus, que aporten el 90% dels ingressos totals de la companyia, fet que s’explica per la racionalització de la xarxa de distribució de l’empresa que s’ha realitzat durant el 2017. El director corporatiu de Desigual, Alberto Ojinaga, creu que el 2018 hi haurà un canvi de tendència en la facturació gràcies a les inversions fetes l’any passat.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La firma de moda Desigual va tancar el 2017 amb una facturació de 761 milions d'euros, l'11,5% menys que el 2016, en el que ja és el seu tercer any de caiguda en la facturació. El benefici net va ser de 47 milions, que suposen una retallada del 33,3% en resultats anteriors. Els retrocessos es van registrar bàsicament en els mercats europeus, que aporten el 90% dels ingressos totals de la companyia, fet que s'explica per la racionalització de la xarxa de distribució de l'empresa que s'ha realitzat durant el 2017. El director corporatiu de Desigual, Alberto Ojinaga, creu que el 2018 hi haurà un canvi de tendència en la facturació gràcies a les inversions fetes l'any passat.

# data[].attributes.attachment_link.title
Desigual guanya un 33% menys i ja acumula tres anys amb facturació a la baixa

# data[].attributes.attachment_link.description
La firma de moda Desigual va tancar el 2017 amb una facturació de 761 milions d'euros, l'11,5% menys que el 2016, en el que ja és el seu tercer any de caiguda en la facturació. El benefici net va ser de 47 milions, que suposen una retallada del 33,3% en resultats anteriors.

# data[].attributes.body
El petit comerç fa servir el canal ‘on-line’ per fer-se publicitat.
Una petita part dels comerços (32,28%) ja tenen canal online, i un altra petita part (21,33%) tenen intenció de posar-ho.

El sector l’usa poc per vendre, ja que no pot competir amb les franquícies

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un de cada tres comerços de proximitat ( micros, petits i mitjans; és a dir, les botigues familiars) fa servir el canal on-line. Tot i que cada cop hi ha més botigues que venen per internet, el principal ús que en fa el petit comerç és per fer-se publicitat. Un 22% de les botigues de proximitat, això sí, tenen intenció d'actualitzar-se digitalment en els pròxims mesos.

Una enquesta feta per PIMEComerç als seus associats sobre la utilització dels canals de venda a través de la xarxa durant l'última campanya de Nadal revela que el 32,28% dels consultats van fer servir aquesta modalitat de venda i un 21,33% declaren que tenen intenció d'afegir-se a la transformació digital en els pròxims mesos. "Aquesta dada representa que gairebé el 54% del petit comerç està actiu en el món digitalo ho estarà en breu", indica el director de PIMEComerç, Miquel de Garro, que especifica que, a aquestes botigues, "el que els permet internet és, sobretot, donar a conèixer el seu producte i que els clients hi facin consultes", però que, després, majoritàriament, "la venda es fa a la botiga física".

Dels comerços que utilitzen algun canal de venda on-line, un 44,44% fan servir les xarxes socials, seguides dels llocs web propis, amb un 36,57%, i gairebé ningú, només un 2,31%, utilitza aplicacions per a dispositius mòbils o tauletes. El comerç català de proximitat encara és lluny de fer servir internet com ho fan les grans empreses i les franquícies de marques internacionals, entre altres coses, perquè en aquest sector no pot ser tan competitiu com les multinacionals, ni oferir millors preus ni repartir el producte tan ràpid.

La incorporació del petit comerç a la venda per internet, però, creix, una dada de gran interès per a l'administració. Ara fa precisament un any, coincidint amb la primera Setmana del Comerç, la Generalitat va anunciar un pla d'ajudes per, entre altres coses, afavorir la transformació digital a les botigues: presència a internet i a les xarxes socials, comerç electrònic, màrqueting digital i digitalització de l'establiment a peu de carrer.

Precisament la imparable transformació digital en el món del comerç, així com els reptes que suposa, serà un dels eixos centrals de la segona edició de la Setmana del Comerç, que se celebrarà del 19 al 25 de març. El sector considera que "la transformació digital podria ser una aliada" per a la venda al detall.

# data[].attributes.attachment_link.title
El petit comerç fa servir el canal 'on-line' per fer-se publicitat

# data[].attributes.attachment_link.description
Un de cada tres comerços de proximitat ( micros, petits i mitjans; és a dir, les botigues familiars) fa servir el canal on-line. Tot i que cada cop hi ha més botigues que venen per internet, el principal ús que en fa el petit comerç és per fer-se publicitat.

# data[].attributes.headline
La pesca d'arrossegament redueix la diversitat de peixos al voltant de Menorca

# data[].attributes.subject
La pesca d'arrossegament redueix la diversitat de peixos al voltant de Menorca

# data[].attributes.body
La pesca d'arrossegament redueix la diversitat d'espècies en les aigües al voltant de Mallorca i Menorca. La investigació ha concluit la disminució de les diferents espècies.
Els científics consideren a més que aquesta reducció de la diversitat per l'efecte de la pesca d'arrossegament hauria tingut lloc «molt abans que s'iniciessin els programes europeus.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La pesca de arrastre reduce la diversidad de especies en las aguas en torno a Mallorca y Menorca, según demuestra un estudio de científicos españoles y británicos publicado recientemente en la revista Continental Shelf Research.

La investigación ha constatado la reducción de la variedad de especies presentes en los caladeros con intensidad pesquera relativamente baja y la práctica ausencia de las especies más vulnerables en las áreas donde la pesca de arrastre es más intensiva.

Según indica en un comunicado el Centro Oceanográfico de Baleares, del Instituto Español de Oceanografía (IEO), que ha llevado a cabo el estudio junto al Laboratorio Marino de Plymouth (Reino Unido), los análisis sugieren que las comunidades de peces presentes en la actualidad en las zonas sometidas a mayor presión pesquera "están muy transformadas".

Los científicos consideran además que esta reducción de la diversidad por el efecto de la pesca de arrastre habría tenido lugar "mucho antes de que se iniciaran los programas europeos para el seguimiento científico continuado de los recursos y ecosistemas explotados por la pesca en el Mediterráneo", que en Baleares comenzaron en 2001.

Para alcanzar estas conclusiones, se han considerado "los principales índices ecológicos utilizados para caracterizar la diversidad de las poblaciones" y se han relacionado los valores registrados con la información sobre la intensidad de la pesca de arrastre en cada zona estudiada.

# data[].attributes.attachment_link.title
La pesca de arrastre reduce la diversidad de peces en torno a Menorca

# data[].attributes.attachment_link.description
La pesca de arrastre reduce la diversidad de especies en las aguas en torno a Mallorca y Menorca, según demuestra un estudio de científicos españoles y británicos publicado recientemente en la revista Continental Shelf Research.

# data[].attributes.headline
CREIXEMENT DEMOGRÀFIC I LA CRISIS ALIMENTÀRIA

# data[].attributes.subject
CREIXEMENT DEMOGRÀFIC I LA CRISIS ALIMENTÀRIA

# data[].attributes.body
El creixement demogràfic és un factor humà, amb el qual l'agricultura es veu afectada. El fet de que hi hagi moltes persones i no es prenguin mesures, pot provocar crisis.

# data[].attributes.attachment_link.title
Crecimiento demográfico y crisis alimentaria

# data[].attributes.attachment_link.description
Debido al rápido y constante aumento de la población en muchas zonas del mundo en desarrollo, particularmente en Africa, el Medio Oriente y partes de América Latina, y a la disminución de la productividad agrícola en términos de productividad per capita, el mundo esta andando hacia una crisis alimentaria.

# data[].attributes.headline
La sequía está provocando pérdidas en agricultura y ganadería

# data[].attributes.subject
La sequía está provocando pérdidas en agricultura y ganadería

# data[].attributes.body
A Zamora etc, el seu nivell ha baixat a menys de la meitat en un any  i aquestes estan sent les conseqüències per al camp. La pitjor part de la sequera, se l'emporten els cultius de cereals de Castella i Lleó, segons les associacions agràries, la collita es reduirà un cinquanta per cent respecte a la passada campanya i es deixaran d'ingressar mil milions d'euros. Estaríem davant la pitjor collita de cereals de les últimes tres dècades. A les conques del Xúquer i Segura, a més dels cultius de cereals estan amenaçats les vinyes i oliveres, les gelades i després la calor han minvat les collites.
Els ramaders estan preocupats. El sector del farratge també està travessant una situació complicada.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Así está hoy el pantano de Almendra, en Sayago, Zamora.. su nivel ha bajado a menos de la mitad en un año... y estas están siendo las consecuencias para el campo. La peor parte de la sequía, se la llevan los cultivos de cereales de Castilla y León... según las asociaciones agrarias, la cosecha se reducirá un cincuenta por ciento respecto a la pasada campaña y se dejarán de ingresar mil millones de euros... de confirmarse estas previsiones, estaríamos ante la peor cosecha de cereales de las últimas tres décadas. En las cuencas del Júcar y Segura, además de los cultivos de cereales están amenazados los viñedos y olivos.... las heladas y después el calor han mermado las cosechas. Y no solo la agricultura. Los ganaderos están preocupados porque escasea el pasto para alimentar al ganado. El sector del forraje tb está atravesando una situación complicada. Algunos agricultores y ganaderos hablan de catástrofe y reclaman ayudas para paliar la sequía. Abril fue sido el mes más seco desde comienzos de siglo según la Agencia estatal de meteorología y parece que mayo también va a terminar batiendo records.

# data[].attributes.attachment_link.title
La sequía está provocando pérdidas en agricultura y ganadería

# data[].attributes.attachment_link.description
Así está hoy el pantano de Almendra, en Sayago, Zamora.. su nivel ha bajado a menos de la mitad en un año... y estas están siendo las consecuencias para el campo. La peor parte de la sequía, se la llevan los cultivos de cereales de Castilla y León...

# data[].attributes.body
LES ENERGIES A LES ILLES BALEARS

# data[].attributes.body
EL CONSUM D'ENERGIES NO RENOVABLES SUPERA EL 99% A EIVISSA

Una asosiació anomenada "La casita verde", presenta la campanya “Tots donam una mà”, amb l'iniciativa de fomentar la utilitazació de generadors electrics, a partir d'energia solar, degut a que a les Pitiüses el seu ús no arriba a l'1%.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
24/01/2018 17:31h

Com fer-se, un mateix, un generador d'electricitat portàtil que funciona a partir d'energia solar. Això és el que han après els alumnes d'un curs que ha fet l'associació "La Casita Verde" a Eivissa. Volen fomentar les energies renovables, perquè a les Pitiüses el seu ús no arriba a l'1 per cent. "La Casita Verde" centra aquest gener la campanya "Tots donam una mà" d'IB3.

# data[].attributes.attachment_link.title
IB3 | El consum de les energies renovables no arriba a l'1 % a Eivissa

# data[].attributes.attachment_link.description
24/01/2018 17:31h Com fer-se, un mateix, un generador d'electricitat portàtil que funciona a partir d'energia solar. Això és el que han après els alumnes d'un curs que ha fet l'associació "La Casita Verde" a Eivissa. Volen fomentar les energies renovables, perquè a les Pitiüses el seu ús no arriba a l'1 per cent.