# data[].attributes.headline
מול כל צו איסור פרסום עומ

# data[].attributes.body
מול כל צו איסור פרסום עומד הכלל של חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת. הרעיון שרק דרך שיח פתוח נגיע לחקר האמת. מצד שני עומדים אינטרסים ספציפיים כגון פרטיות או חיי אדם או פגיעה ברגשות, המגבילים את הפרסום. 
סוביודיצה הוא עקרון המעוגן בחוק ואוסר על התקשורת לחשוף דברים שיש בהם כדי להשפיע ולהטות משפט. זהו עקרון כוללני המונע מעיתונאים להתעסק בדברים תמוך המשפט בזמן התנהלות המשפט. 
למעשה פרסום העניין העומד ותלוי בבית המשפט העלול להשפיע על תוצאות המשפט – הכלל אומר שאסור בתקשורת לנסות להשפיע על תוצאות של משפט. זה צומצם לפני מספר שנים רק למשפט פלילי. הטענה היא שצדק נעשה ע"י בית משפט באופן מקצועי ולא ע"י מצלמות ותקשורת, שמעורר לינץ' ציבורי.  זו תפיסה שאומרת שהעיתונות צריכה להימנע ממשפט והרשעה ויש להשאיר זאת לבתי המשפט. החוק אומר שראייה מראש של ההשפעה האמורה, כמוה כמטרה להשפיע – כלומר אי אפשר להיתמם ולהגיד שהעיתונות מפרסמת רק לשם הפרסום. הבעיה בלהאשים את התקשורת היא שיש רצון שהתקשורת תדון בנושאים ציבוריים שמתנהלים לגביהם משפטים, ולכן לא ממש ממצים את חוק הסוביודיצה עם העיתונות. 

# data[].attributes.headline
כאשר בית המשפט נדרש 

# data[].attributes.body
כאשר בית המשפט נדרש להחליט על צו איסור פרסום תלויות לנגד עניו זכותו של אדם לפרטיותו ולשמו הטוב, שהינן זכויות חוקתיות שהוכרו בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ועקרון חזקת החפות שמוענק לכל נאשם, לבין פומביות הדיון הנובע מעקרונות חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת, ועל בית המשפט לאזן בן זכויות אלו.
בפרשת הכדורגלנים מדובר בדמויות ציבוריות (ספורטאים) הקשורים  לענייני ציבור  ובמקרה של חשד לפגיעה מינית בקטינות ולכן ישנה את זכות הציבור לדעת, מצד שני העניין הציבורי מחייב את המפרסם לפגוע בפרטיות הזולת ולכן יש כאן התנגשות עם עיקרון הפרטיות. פרסום חשדות הן נזק  לכדורגלנים בעיקר כאשר מדובר בעבירות מין ובקטינות שאז ההאשמה הציבורית גדולה יותר שכן, הציבור מוקיע מקרים אלו ובכך יפגע שמם ופרנסתם.

בית המשפט ציין כי הראיות חלשות והתיק עומד בפני סגירה כך שלכאורה היה עדיף שצו איסור הפרסום יהיה נותר על כנו אך בעידן הרשתות החברתיות צו איסור הפרסום מתייתר. שמות השחקנים פורסמו ברשתות החברתיות, הם הורחקו מהקבוצה והפרשה זכתה להד תקשורתי רב כך שהנזק כבר נגרם. לכן, טוב עשה השופט שנענה לעתירת עיתון הארץ בבקשה לביטול הצו.

# data[].attributes.headline
שני הכדורגלנים החשודים בבעילה אסורה בהסכמה הם דור מיכה ועומר אצילי

# data[].attributes.subject
שני הכדורגלנים החשודים בבעילה אסורה בהסכמה הם דור מיכה ועומר אצילי

# data[].attributes.body
יהושע בריינר  06.07.20
הארץ,
https://www.haaretz.co.il/sport/israel-soccer/1.8923982

# data[].attributes.body
מילים בכתבה: 767
מילים באמלק: 223

# data[].attributes.body
בקשת "הארץ" לפרסום שמותיהם הוגשה לאור פומביות הדיון והאינטרס הציבורי ולאור חומרת החשדות נגדם. שמותיהם נאסרו עד כה לפרסום בעקבות בקשה חריגה שהגישה המשטרה. עתה, משהושלמה חקירת המשטרה, התיק הועבר לידי הפרקליטות אך ככל הנראה הסיכוי נמוך שיוגש נגדם כתב אישום בגין בעילת קטינות.

# data[].attributes.body
רונן קצב, סוכנם של השחקנים  מסר כי השחקנים  בחרו  "לא להסתתר מאחורי צווי איסור פרסום ולהביט לאמת בלבן של העיניים" למרות הנזק התדמיתי שנגרם להם.

# data[].attributes.body
עורכי דינם של השחקנים, עדי כרמלי וינון היימן, החליטו לוותר על הגשת ערעור לבית המשפט העליון וביקשו לבטל את צו עיכוב הביצוע שניתן להחלטת ביהמ"ש לאור הנסיבות שנוצרו - הנזק שנגרם לשחקנים, פרסום שמם והידיעה כי התיק עומד בפני סגירה.

# data[].attributes.attachment_link.title
עדי כרמלי וינון

# data[].attributes.body
השופט עידו דרויאן-גמליאל נימק את החלטתו  בכך שפרסום שמותיהם לא יהווה נזק חריג שכן, הפגיעה המקצועית בקריירה של השחקנים כבר נגרמה עם השעייתם.  עוד הוסיף כי: "חשיבותו של הפרסום נלמדת, בין היתר, מהדיון הציבורי הער בפרשה, שאינו כל-כולו רכילותי, אלא עוסק בהיבטים מהותיים שחורגים מעבר לאירועי הפרשה".  השופט ציין כי שמותיהם של הכדורגלנים נודעו לכל ברשתות החברתיות  ולכן עדיף לפרסם ובכך להסיר את החשדות מעל שאר שחקני הקבוצה אליה הם משתייכים.

# data[].attributes.body
ביהמ"ש המחוזי בלוד קיבל את הערעור שהגיש עיתון "הארץ " והורה להתיר לפרסום את שמותיהם של שני שחקני מכבי תל אביב: דור מיכה ועומר אצילי , החשודים בבעילה אסורה. בכך הפך את החלטת בית משפט השלום בראשל"צ שדחה את הבקשה לפרסם את שמות השחקנים.