# data[].attributes.headline
Повідомлення теми

# data[].attributes.subject
Повідомлення теми

# data[].attributes.body
Всі на світі добре знають,

Що предмет я означаю.

— Хто чи що,— ви запитайте

І про мене все дізнайтесь,

Я істота й неістота:

Парта, зайчик, дошка, котик.

Маю рід, число, відмінок

І чотири аж відміни.

Хто я? Знайте достеменно:

Називаюсь я...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іме́нник - самостійна частина мови, що має значення предметності, вираженої у формах роду, числа і відмінка, відповідає на питання хто? або що?. В українській мові, яка належить до флективних синтетичних мов, іменник є змінною частиною мови, загалом, в інших мовах іменник може не змінюватися.

Лексико-граматичні розряди іменника

Граматичні категорії іменника

Іменники-назви істот і неістот

Іменники, що відповідають на запитання хто?, об'єднуються у семантичну групу назв істот.

До назв істот належать іменники, що називають:

Приклади:

людей

хлопець, донька, дитя, мандрівник, француз, інженер, професор, балерина

тварин, птахів, комах

ведмідь, корова, чапля, індик, синиця, бджола, комар

міфологічних істот

демон, лісовик, відьма, русалка

Решта іменників відповідає на запитання що? і складає групу назв неістот.

До назв неістот також належать іменники, що називають:

Приклади:

сукупності осіб

група, натовп, загін, юрба, зграя, табун, рій

назви організмів

бацила, мікроб, вірус

Граматичне поняття істоти/неістоти не збігається з поняттям живого/неживого в природі.

Назви істот і неістот розмежовуються за допомогою запитань:

для істот-хто? кого?

для неістот-що? чого?

Морфологічні характеристики:

Приклади:

у назвах істот-осіб чоловічого роду збігаються форми знахідного та родового відмінків однини і множини

родовий відмінок - друга, друзів
знахідний відмінок-друга, друзів

у назвах неістот збігаються форми називного і знахідного відмінків множини

книги (стоять)-(бачу) книги
столи (стоять)-(перенесуть) столи

Іменники власні і загальні назви

Загальний іменник - це назва, що є спільною для ряду однотипних істот, предметів, явищ, понять. Наприклад: хлопець, газета, критика, простір, час, добро, пароплав, обід.

Власний іменник - це індивідуальна назва одного з ряду однотипних предметів чи одного існуючого.

Це прізвища, імена, по батькові людей, клички тварин, географічні та астрономічні назви, назви державних посад, установ, свят, книг, журналів тощо. Іменники, які є власними назвами характеризуються тим, що пишуться з великої літери, мають або тільки однину ( Дунай, Львів), або тільки множину ( Карпати, Черкаси).

Власні і загальні назви різняться граматично і орфографічно. Власні назви мають одну форму числа і пишуться з великої літери: Суми, Орел, Земля, Урал. Іменники, що відповідають на питання хто?, об'єднуються в семантичну групу назв істот. Сюди належать: назви людей (хлопець, дядько, бабуся, дочка, дитя, мандрівник, інженер, професор, балерина, Микола, Олеся); назви звірів, птахів (ведмідь, лось, сарна, корова, вівця, Рябко, Мурчик, журавель, чапля, півень, індик, качка, синиця, снігур); назви міфологічних істот (лісовик, змій, відьма, русалка); назви померлих (мрець, покійник, небіжчик); назви карт, шахових фігур (валет, пішак) та ін.

Решта іменників відповідає на питання що? і становить групу назв неістот: земля, острів, будинок, думка, мрія, питання. До цієї групи належать також іменники, що позначають сукупності людей, тварин тощо: юрба, натовп, загін, армія; зграя, табун, рій.

Поділ іменників на ці дві групи має формальне вираження. В іменників - назв істот форми знахідного відмінка однини і множини чоловічого роду збігаються з формами родового відмінка, а неістот - із формами називного відмінка: бачу (кого?) брата, братів; шукаю (кого?) помічника, помічників; знаю (кого?) сусіда, сусідів; але бачу (що?) автомобіль, автомобілі; шукаю (що?) рукопис, рукописи; знаю (що?) вірш, вірші. Для іменників жіночого і середнього роду така диференціація характерна тільки у формі знахідного відмінка множини: бачу (кого?) сестер, каченят, але бачу (що?) картини, вікна.

Серед іменників виділяють назви загальні і власні. Узагальнене найменування ряду однорідних, однотипних предметів, істот, явищ є назвою загальною (корабель, підлога, письменник, сусідка, сніг, ожеледиця). Власні назви - це найменування одиничних предметів, істот чи явищ, виділених із однотипного ряду, або найменування чогось (чи когось), що (чи хто) є єдиним, неповторним. Наприклад: Олена, Іван, Суми, Україна, Стожари, Європа, "Всесвіт" (журнал) тощо. Власні назви завжди пишуться з великої літери.

Класифікація за особливостями лексичного значення

Іменники поділяються й на інші семантико-граматичні групи, що залежить від особливостей їх лексичного значення. В основі такого поділу, як правило, лежить протиставлення за якоюсь ознакою (назви конкретні - абстрактні, одиничні - збірні, предметні - речовинні та ін.).

Іменники - назви предметів, явищ навколишньої дійсності, що пізнаються органами чуття людини, називаються конкретними: сніг, книга, гребінь, квітка, Сиваш.

Абстрактні іменники не мають конкретного лексичного значення, а називають поняття, явища, властивості, які не можна сприйняти органами чуття: читання, простота, сум, виховання. Характерною ознакою абстрактних іменників є суфікси -ість, -ств(о), -зтв(о), -цтв(о), -анн(я), -изм, -ізм, -їзм: прикрість, убозтво, навчання, класицизм, героїзм. Абстрактні іменники вживаються переважно у формі однини.

Збірні іменники є назвами сукупності однакових чи подібних предметів, що сприймаються як єдине ціле: братство, козацтво, гарбузиння, гайвороння, зілля, бадилля. Збірні іменники не мають форми множини.

Іменники зі значенням речовинності називають однорідну речовину: тісто, молоко, залізо, кисень, папір, камінь, цемент. Речовинні іменники можуть мати форму тільки однини (азот, горох, бузина, срібло) чи множини (дріжджі, гроші).

Іменники зі значенням конкретності або абстрактності

Слова, що позначають назви, співвідносні з конкретними речами, властивостями, діями, називаються конкретними. Це назви, які позначають реалії, що можна пізнати органами чуття.

Слова, які позначають назви процесів, ознак, властивостей, що не належать до якихось конкретних предметів і мисляться поза зв'язком з ними, називаються абстрактними (від лат. abstraction - відтягнення, відвернення). Це іменники, які називають поняття, що не мають реального втілення (хоч виникнення та існування їх неможливе без такої реальності), тобто вказують на стан ( сон, тиша), почуття ( кохання, ненависть), процес (хід, біг), якість (чорнота, ясність), риси характеру ( доброта, злоба, вихованість), різні вияви інтелектуального рівня людини ( знання, розум), відносини між особами, народами ( дружба, мир), поняття етикету ( вітання), є науковими та виробничими термінами.

З-поміж абстрактних іменників виділяються :

Іменники зі значенням збірності

Іменники, які позначають сукупність однакових або подібних предметів, що сприймаються як ціле, називаються збірними. Найчастіше таку сукупність створюють назви істот, рослин, та ін.: молодь, дітвора, деканат, березняк, листя, коріння. Вони не мають форми множини, через те, що виражають об'єднання багатьох предметів, які не підлягають лічбі. Проте в них є рід і словозміна. Їх легко розрізняти за суфіксами :

Деякі збірні іменники утворилися без суфіксів: хмиз, юнь, молодь.

До збірних не належать:

іменники, що підлягають лічбі

іменники, що мають форми однини і множини

Приклади: група, загін, рій, ліс, народ, полк, екіпаж та ін.

Іменники зі значенням речовинності

Речовинні іменники називають речовину.

Речовина, як відомо, рахунку не підлягає, її можна лише виміряти і вже потім порахувати одиниці вимірювання. Тому, речовинні іменники вживаються лише в однині.

Речовинні іменники можуть мати форму множини, якщо:

Приклади

вказують на різновиди, ґатунок

мінеральні води, натуральні соки, ефірні спирти

вказують на велику кількість

Вівса, пшениці, ячмені - все це зіллялось в одну могутню хвилю. (Михайло Коцюбинський).

Морфологічні ознаки іменника

Більшість іменників української мови змінюється за числом, належать до одного з трьох родів і змінюються за відмінками. За відмінюванням іменники української мови поділяються на 4 відміни.

Більшість українських іменників мають як однину, так і множину: дівчина - дівчата, книга - книги, село - села.

Окрему групу іменників складають такі, що мають лише однину (singularia tantum): Україна, щастя, гордість.

Іменники, які мають тільки множину утворюють групу pluralia tantum: Карпати, штани, ножиці.

В діалектах української мови та в архаїчній мові збереглася двоїна: руці, нозі.

В українській мові всі іменники, що мають однину, належать до одного з чотирьох родів: чоловічого, жіночого, середнього або спільного. Рід іменника не змінюється на відміну від роду інших частин мови: прикметників, займенників, числівників.

В українській мові іменник має сім відмінків. Відмінювання іменників служить для встановлення функції іменника в реченні й здійснюється за допомогою зміни закінчень та прийменників. Відмінювання характерне також для інших флективних мов, хоча кількість відмінків у різних мовах може бути різною.

В українській мові всі іменники належать до однієї з чотирьох відмін - груп іменників із спільними правилами утворення відмінків.

Синтаксичні функції іменника

У реченні іменник може виконувати функції підмета, додатка, іменної частини присудка, неузгодженого означення та обставини.

# data[].attributes.attachment_link.title
Іменник - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Іме́нник - самостійна частина мови, що має значення предметності, вираженої у формах роду, числа і відмінка, відповідає на питання хто? або що?. В українській мові, яка належить до флективних синтетичних мов, іменник є змінною частиною мови, загалом, в інших мовах іменник може не змінюватися.

# data[].attributes.headline
Лінгвістична казка «Хто стане царем?»

# data[].attributes.subject
Лінгвістична казка «Хто стане царем?»

# data[].attributes.body
В одному царстві, яке називалось Морфологія, бо так звали царівну, жили різні частини мови. Царівна вирішила вибрати собі чоловіка, найзнаменитішого, найточнішого. Царські слуги оголосили по всьому царству, що чоловіком  Морфології стане той, хто доведе, що він найнеобхідніший.

От зійшлися всі частини мови у царському дворі. Першому надали слово Іменнику. Вийшов він на середину і почав говорити: «О прекрасна царівно! Схиляюсь перед вашою красою і розумом. Моє ім'я Іменник. Нарекли мене так тому, що я даю назву всьому живому й неживому. Я в небі й на землі, в людях і звірах, в житті, у радості, у праці й відпочинку. Я даю ймення всім вам. Уявіть собі, що мене не буде. I ваше царство, і слуги, і скарби — усе щезне».

«Досить!» — гукнула царівна. Цей Іменник, якого завжди супроводжували його вірні слуги Відмінки, давно привертав її увагу.

Усі, мов заворожені, дивилися на Іменника-красеня.

«Менше слів, а більше діла! Ти на прикладах нам більше розкажи про і себе й доведи, що ти найнеобхідніший!» — було веління царівни.

Іменник прикликав на допомогу вірних своїх слуг і розпочав розповідь про себе.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Філологічні цікавинки

# data[].attributes.attachment_link.title
Іменник як самостійна  частина мови.

# data[].attributes.headline
Записати речення, підкреслити іменники, визначити синтаксичну роль.

# data[].attributes.subject
Записати речення, підкреслити іменники, визначити синтаксичну роль.

# data[].attributes.body
Вечірній птах здійметься на крило.

Рясний туман впаде на дно долини.

Там б’є і б’є невтомне джерело –

Живе і вічне серце Батьківщини

# data[].attributes.headline
Допомога при вивченні домашнього завдання.

# data[].attributes.subject
Допомога при вивченні домашнього завдання.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Романюк Юлія Геннадіївна

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентація ”Іменник”

# data[].attributes.attachment_link.description
Презентаця ”Іменник”. Дуже якісна розробка, яка відкриває тему ”Іменник, як частина мови”: теорія з прикладами + тренувальні вправи. Підійде для підготовки…

# data[].attributes.headline
Мозкова атака

# data[].attributes.subject
Мозкова атака

# data[].attributes.body
1. Яка частина мови називається іменником?
2. На які питання відповідають іменники назви істот, на які-назви неістот. Наведіть приклади.
3. Які морфологічні ознаки властиві іменникові?
4. Пригадати, які іменники є власними назвами,а які - загальними. Пояснити, чим вони відрізняються.
5. Розказати, до якого роду можуть належати іменники.
6.Чи можуть іменники змінюватися за відмінками та числами?
7. Пригадати відмінкові запитання. Усно провідміняти іменник держава.

9. Яку синтаксичну роль виконує іменник в реченні?

# data[].attributes.headline
Для обговорення

# data[].attributes.subject
Для обговорення