# data[].attributes.headline
прижиттєве видання "Кобзаря" Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
прижиттєве видання "Кобзаря" Т.Шевченка

# data[].attributes.body
7 березня 1840 року письменник Євген Гребінка подав на розгляд до Петербурзького цензурного комітету двадцятисторінковий рукопис під назвою "Кобзарь, малороссийские песни и стихотворения". Його автор — Тарас Шевченко — учень Імператорської Академії мистецтв.

Перше видання "Кобзаря" побачило світ у приватній привілейованій друкарні Єгора Фішера, одній із найкращих на той час за якістю друку у всій Російській імперії. Профінансував збірку полтавський землевласник Петро Мартос. А от дата виходу першого "Кобзаря" Шевченка оповита міфами, у ЗМІ можна натрапити на 26 квітня, але це не так. Коли ж насправді побачило світ видання, яке ще за життя автора стало справжнім раритетом?

Панченко Назар

# data[].attributes.headline
мольберт Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
мольберт Т.Шевченка

# data[].attributes.body
Шарніло В.А.

Мольбе́рт (від нім. Malbrett — «малярська дошка»)— підставка (зазвичай тринога), на якій художник установлює підрамник із полотном, картон і таке інше для малювання.

# data[].attributes.attachment_caption
Давидова Надія

# data[].attributes.headline
дерев'яна шкатулка поета 

# data[].attributes.subject
дерев'яна шкатулка поета 

# data[].attributes.body
Перші скриньки, в тому вигляді, в якому ми їх звикли бачити, з'явилися в Стародавньому Єгипті і царствах Купити фурнітуру для шкатулок оптом в УкраїніМалої Азії, де 4-5 тис. років тому почали активно розвиватися торгівля та ремесла. З появою товарно-грошових відносин з'явилися люди, які мали значні суми грошей і могли замовити собі предмети розкоші і коштовності. Зрозуміло, для зберігання дорогих ювелірних виробів, монет та інших цінностей, вимагалося гідне вмістилище, тому майстрами почали масово випускатися міцні скриньки, досить мистецьки прикрашені. В якості матеріалу використовувалося традиційне дерево, листова мідь, лита бронза, слонова кістка і навіть дорогоцінні метали.

Її подарував Кобзарю Карл Брюллов, ще коли той навчався в Імператорській академії мистецтв. Потім шкатулку, виконану в техніці інтарсії (мозаїка з різних видів деревного шпону), поет передарував Григорію Честахівському. А по його смерті цю річ свято берегла його вдова Параска Максимівна.

# data[].attributes.headline
ручки з перами Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
ручки з перами Т.Шевченка

# data[].attributes.body
Сталеве перо Тараса Шевченка, виготовлене у Франції. Перо вставлене у металеву насадку з наскрізним зрізом – перотримач, що являє собою дві трубки, вставлені одна в одну. З одного боку вставлене безпосередньо перо, а до другого монтується держак – дерев’яна полірована ручка коричневого кольору. На перотримачі уздовж витиснено напис «chasse plume». Річ потрапила до Національного музею Шевченка (м.Київ) з колекції Тарновського. А йому її передав приятель Шевченка, художник Григорій Честахівський.

Ширіна Марія

# data[].attributes.headline
солдатська сорочка поета

# data[].attributes.subject
солдатська сорочка поета

# data[].attributes.body
Поряд із вихідним костюмом Кобзаря — його солдатська сорочка (носив у засланні). Це дуже цінна реліквія. Бачимо, що, на відміну від попереднього костюма, пошита вона з полотна грубого, солдатського. Ця річ ніби просякнута стражданнями геніального поета. Шевченко й намалював себе у цьому вбранні. А напис на автопортреті зроблено Федором Лазаревським: «29 листопада 1849. Оренбург». Напевно, це дата, коли Шевченко подарував йому свій портрет. Взагалі, в українському образотворчому мистецтві важко знайти іншого такого художника, який стільки уваги приділяв би автопортретам. Тільки зараз їх відомо понад півсотні.

Козиревич Євгенія

# data[].attributes.headline
автобіографічна повість "Художник"

# data[].attributes.subject
автобіографічна повість "Художник"

# data[].attributes.body
Вперше повість надруковано за цим автографом з редакторським підзаголовком у журналі «Киевская старина» у 1887 році. Публікація містила багато відхилень від автографа. Окремі відхилення виникли внаслідок неправильного прочитання оригіналу або заміни маловідомих спеціальних термінів іншими словами.

За жанровими особливостями, принципами зображення, характером типізації повість має складну структуру. Мемуарні елементи органічно співіснують у ній з елементами епістолярного жанру та нарису.

Перша частина — виразно автобіографічна й мемуарна; розповідь ведеться від особи художника, в образі якого можна впізнати риси й учинки реального Івана Максимовича Сошенка. Образ героя — спершу обдарованого кріпака-малярчука, згодом — молодого художника, захопленого мистецтвом і життям мистецької богеми, — суто автобіографічний (з деякими елементами художнього домислу) у першій частині.

У другій — риси автобіографізму властиві психологічній «біографії» героя, тоді як історія фатального одруження й трагічна розв'язка домислені на основі реальних фактів з життя декого з колег-художників; відбилася тут і романтична ідея всеохопного служіння божественному мистецтву. Спогади Шевченка подаються у формі листів героя про навчання в Академії мистецтв, про мистецьке життя у тогочасному Петербурзі.

Войтинський Данило

# data[].attributes.headline
портрет Василя Жуковського "Карл Брюллов"

# data[].attributes.subject
портрет Василя Жуковського "Карл Брюллов"

# data[].attributes.body
Писати картину Брюллов почав 2 квітня 1837-го і продовжував до 30 квітня 1838 року. Одного разу Жуковському потрібно було поїхати в тривалу подорож, тому створення портрета довелося перервати.

“А в Брюллова була така особливість: якщо він не закінчував портрет відразу, то вже не міг його закінчити”, – говорить Володимир Сиротенко.

Проте, 4 травня 1838 року відбулася закрита лотерея, на якій розіграли незакінчену картину. Царська родина дала на полотно 1 тисячу рублів. Та, оскільки там були недописані кисті рук і ще якісь елементи, портрет залишився в майстерні Брюллова на тривалий час.

Необхідні півтори тисячі рублів збирали вже друзі. За 2500 рублів Тараса Шевченка звільнили з кріпацтва. Йому було 24 роки. Безцінний документ – відпускну – друзі вручили поетові 7 травня 1838 року.

Можаров Артем

# data[].attributes.headline
олійні фарби

# data[].attributes.subject
олійні фарби

# data[].attributes.body
Особливість олійних фарб полягає у тому, що писати ними можна як у гладкій техніці, так і пастозно. З використанням цих фарб можна моделювати об’єми на полотні або створювати прозорі та невагомі жабо. Без олійних фарб неможливо уявити собі живопис імпресіоністів.

Лише в 19 столітті хімічна промисловість почала виготовляти художні фарби у звичних нам тюбиках. Це дало можливість художникам виходити на пленер, взявши із собою фарбу в зручній упаковці. Чи відбувся б імпресіонізм без цього хімічного нововведення – нам невідомо.

Бакай Поліна

# data[].attributes.headline
автопортрет 

# data[].attributes.subject
автопортрет 

# data[].attributes.body
На картині зображений молодий художник і поет. Романтичний образ був створений в синьо-зелених тонах, з додаванням червоного кольору. У цій роботі відчувається вплив Карла Брюллова. Картина не завершена.

Примітно, що Шевченко не намагався себе прикрасити. Він малював свої автопортрети реалістичними.

У 1840 році Шевченко ще вчився в академії мистецтв, в Петербурзі. Друзі Шевченка допомогли йому, викупили з кріпацтва, і тепер він навчається в академії.

На цьому автопортреті зображений молодий, 26 -річний поет і художник. Відкрите обличчя художника дивиться на глядача. У нього чорне волосся, густі чорні брови, високе чоло, прямий ніс. Звичайний хлопець, у якого попереду все життя. Легка усмішка грає на губах. Погляд говорить багато про що. Тут і смуток від пережитих часів, будучи кріпаком, і очікування кращої долі.

Піднесене підборіддя говорить про впертість та наполегливість людини. Особа Тараса Шевченка освітлена променями, а сам він зображений на темному тлі. Юнацький погляд , котрий очікує щасливого майбутнього. Погляд ще трохи довірливий. Він ще не знає, що його чекають допити, в’язниця, заборони писати й малювати. Зараз він вільний і готовий творити. Всі труднощі чекають його потім, а зараз він натхненний і готовий трудитися.

Шевченко Олександр

# data[].attributes.headline
картина "Циганка-ворожка"

# data[].attributes.subject
картина "Циганка-ворожка"

# data[].attributes.body
Малюнок є авторською копією або варіантом картини, «що зображує циганку», за яку 26 вересня 1841 року Шевченка було нагороджено срібною медаллю другого ступеня. На малюнку зображено жанрову сцену з народного життя: циганка ворожить на долоні молодій дівчині. На першому плані зображено могутній клен, що утворює своєрідну раму у композиції, так само як світлі масивні дерев’яні ворота слугують тлом, на якому зображено босу дівчину в українському вбранні (так само Шевченко пізніше вбере свою Катерину, змінивши лише її обличчя), поряд – незмінний песик, який так само як і виразна вгодована дитинка на плечах у циганки, урівноважують усю композицію.

Бусел Микита

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (2)

# data[].attributes.headline
картина "Селянська родина"

# data[].attributes.subject
картина "Селянська родина"

# data[].attributes.body
Картина під назвою «Селянська родина» була написала Шевченком у 1843 році. На передньому плані картини зображена українська сім'я у складі з трьох чоловік: мати, батько і маленька дитина. Батько сидить на дерев'яній лавці. Він одягнений у білу вишиванку, сірі шаровари і чорні чоботи. Поваляєв Микита

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (2)

# data[].attributes.headline
картина"Катерина"

# data[].attributes.subject
картина"Катерина"

# data[].attributes.body
«Катерина» – одна з найцікавіших картин Шевченка, написана олійними фарбами в 1840 році. Картина дуже символічна, у формі образів автор передає ті почуття, які наче хвилі вирували в його серці.

Босонога дівчина в центрі картини – Катерина, символізує український народ, російський солдат на коні – російську монархію, яка гнобить Україну, селянин, що сидить на землі (чимось схожий на козака Мамая ) уособлює собою вільне минуле, прагнення до якого наскрізь пронизує як літературну, так і художню творчість Тараса Шевченка.

Бусел Микита

# data[].attributes.attachment_link.title
Шевченко_Т._Г._Катерина._1842

# data[].attributes.headline
захалявна книжечка Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
захалявна книжечка Т.Шевченка

# data[].attributes.body
Мала книжка» (або «захалявна») – це чотири окремі невеличкі зошитки, зшиті в одну книжечку. Перебуваючи на засланні, солдат Шевченко змушений був ховати від недремного ока начальства кожне написане поетичне слово. Так виникли маленькі зошитки, які він зберігав за халявами чобіт. У шевченкознавстві за цим рукописним збірником закріпилась назва «Мала книжка».

Козачок Марiя

# data[].attributes.headline
відпускна Кобзаря

# data[].attributes.subject
відпускна Кобзаря

# data[].attributes.body
Навесні 1838-го Карл Брюллов і Василь Жуковський вирішили викупити молодого поета з кріпацтва. Енгельгардт погодився відпустити кріпака за великі гроші — 2500 рублів. На той час ця сума була еквівалентною 45 кілограмам чистого срібла. Щоб здобути такі гроші, Карл Брюллов намалював портрет Василя Жуковського — вихователя спадкоємця престолу Олександра Миколайовича, і портрет розіграли в лотереї, у якій взяла участь імператорська родина. Лотерея відбулася 4 травня 1838 року, а 7 травня Шевченкові видали відпускну.

Ширіна Марія

# data[].attributes.headline
батьківська хата Кобзаря

# data[].attributes.subject
батьківська хата Кобзаря

# data[].attributes.body
Для справжніх українців і шанувальників українства, розкиданих по всьому світу, заповідник «Батьківщина Тараса Шевченка», безперечно, є тією духовною основою, котра вабить їх сюди постійно. Авжеж, усе на цій землі особливе, чарівне й неповторне. Хто вперше торкається її краси, той одразу відчуває трепет животворної сили, її таємничість і чистоту. Поваляєв Микита

# data[].attributes.headline
дитяча колиска

# data[].attributes.subject
дитяча колиска

# data[].attributes.body
Шарніло В.А.

Традиційна українська колиска – це перше ліжечко для немовляти, підвісне або опорне. Колиску іноді називають люлька або колибка.

Колиска робили з чистих порід листяних дерев:  клена, ясена, горіха, ліщини, калини. Калинова колиска уособлювала безсмертя роду. Виготовляли їх власноруч, вкладаючи усю свою любов і майстерність. За формою вона схожа на маленький човник, що пливе у хвилях людського буття.

Зовні колиску розмальовували квітами, пташками або прикрашали геометричним орнаментом, хрестиками, адже для християн хрест прирівнювався до всевишнього заступника.

Зазвичай колиску підвішували до стелі біля ліжка батьків, біля пічки, де тепло. Колиска була затишком для усіх дітей, що народжувалися у великій селянській родині. Під спів материнської колискової пісні гойдалася колиска, у ній засинало немовля.

# data[].attributes.attachment_link.title
Гадяцький_історико-краєзнавчий_музей._Експозиція.4

# data[].attributes.attachment_caption
Ковальчук Єва

# data[].attributes.headline
Перше видання "Кобзаря"

# data[].attributes.subject
Перше видання "Кобзаря"

# data[].attributes.body
Перша видання. Був надрукований у приватній друкарні Фішера в Санкт-Петербур-зі тиражем 1000 примірників. З них перших 100 примірників мали 115 сторінок тексту, але цензура вплинула на подальшу редакцію. Єдиний примірник на 115 сторінок знаходиться в Росії. До першого видання «Кобзаря» ввійшло вісім ранніх творів: Думи мої, думи мої, лихо мені з вами! Перебендя, Катерина Тополя, Думка (Нащо мені чорні брови…), До Основ'яненка, Іван Підкова, Тарасова ніч.Після видання цієї збірки й самого Тараса Шевченка почали називати кобзарем. Навіть сам Тарас Шевченко після своїх деяких повістей починав підписуватись «Кобзар Дармограй».

# data[].attributes.headline
Кожух Т.Шевченка

# data[].attributes.subject
Кожух Т.Шевченка

# data[].attributes.body
Шарніло В.А.

Кожух був традиційною частиною плечового одягу українців, зшита з овечих шкір. Кожухи були різної довжини, з рукавами чи без, переважно білого кольору. Кожухи носили взимку та влітку, як частину традиційного українського строю. Кожухи вишивалися також шовковими або вовняними нитками.

Тарас Григорович мав доволі гарний достаток і був модником. А те, що він носив кожух та козацьку шапку й у такому вигляді з'являвся у найкращих будинках Санкт-Петербурга, то для того, щоб підкреслити свою українськість. Таким чином Шевченко намагався популяризувати все українське і не цурався тим, що він є українцем.

# data[].attributes.attachment_link.title
Т._Г._Шевченко._Квітень_1859

# data[].attributes.headline
Смушева шапка поета

# data[].attributes.subject
Смушева шапка поета

# data[].attributes.body
Йоло́м — смушева шапка зі шликом, яку носили українські козаки. Такі шапки виготовляли з сірої, білої або чорної овчини. Козацькі шапки мали урізаний вверх з пришитим шликом (вилишкетом), який звисав з лівого боку, де він прикріплювався до наголовника гапликом. Такі ж самі шапки з червоним шликом носили чумаки. Шлик оздоблювали нашитим срібним або золотим хрестом і завершувався він золотою або срібною китичкою. Шлик був такого ж кольору, як і жупан, найчастіше червоного або синього кольору.

Жукова Анастасія