# data[].attributes.body
Kapitel 12 Helle Hinge - Religionsdidaktik

Filosofi med børn af Oscar Brenifier -- Teori og metoder for, filosofisk samtale

# data[].attributes.body
Hvad er filosofi - Eiler Jensen

Sokrates - Helle Hinge og Henrik Juul

(Mapper i litteratur - filosofi med børn)

# data[].attributes.body
Livsfilosofi i folkeskolen: Hvorfor og hvorfor ikke?

# data[].attributes.body
Christian Hjortkjær, utilstrækkelig bog

Lignelsen om den fortabte søn

https://www.information.dk/debat/2017/03/kast-luthers-arv-favnen-paa-unge-kald-guds-skyld-kristendom --> artikel der perspektivere til Luther

Perspektiver og evt. inddrag skam sæson 3

https://www.dr.dk/lyd/special-radio/genstart/genstart-2022/genstart-de-unge-menneskers-lidelser-11802200060 --> Stefan Herman om de unges lidelser, også relevant at inddrage

https://emu.dk/sites/default/files/2020-09/GSK_F%C3%A6llesM%C3%A5l_Kristendomskundskab.pdf --> fælles mål, herunder filosofi og etik

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ungdommen er ikke, hvad den har været. Den drikker mindre, er mindre kriminel, mere pligtopfyldende og langt mere optaget af at leve op til samfundet krav end tidligere generationer.

Vi har været så vant til at klandre ungdommen for at være egoistisk, doven, udannet og skamløs, at vi fuldstændig har overset, at det forholder sig lige modsat i dag. Problemet er ikke, at de unge ingen skam i livet har, men at deres liv er fuld af skam.

Modsat skyld, som jeg oplever, når jeg har gjort noget forkert, er skam følelsen af, at jeg er grundlæggende forkert. Det er en følelse af blottelse, som tabet af ens badebukser, hvor det i ét øjeblik pludselig afsløres, hvem jeg virkelig er. Og at den, jeg er, ikke er god nok. Skam er følelsen af, at jeg er forkert, selv om jeg altid gør alting rigtigt.

Det er denne følelse af personlig utilstrækkelighed, der er den dominerende i ungdommen i dag. Derfor inddeler de tiden i klokketimer for at presse præstationen til det maksimale. De både frygter verdens straf og straffer sig selv.

500 år efter Luther er vi tilbage, hvor han begyndte. I præstationssamfundet og angstens tidsalder. Vi maksimerer som munke. Og skammer os over vores egen utilstrækkelighed.

Kald det noget andet

Jeg havde for nyligt fornøjelse af at tale for et voksent publikum på Testrup Højskole. Temaet var "Arven efter Luther". Jeg sagde det til dem, som det er: At ungdommen ikke er, hvad den har været. At vi er ved at tabe en hel generation på gulvet. At den unge generation er ved at miste sig selv.

En far rejste sig fortvivlet op og sagde: "Hvad har vi gjort forkert? Hvad skal vi gøre? Jeg har selv børn i den alder ..."

I ren overraskelse over det meget direkte spørgsmål fór en tanke igennem mig. Det, jeg egentlig ville sige. Det, jeg skulle have sagt. Men jeg sagde det ikke ... I stedet trak jeg i land og forsøgte vist at sige, at det måske ikke var så slemt alligevel. At han i hvert fald ikke skulle bebrejde sig selv.

Men her er, hvad jeg skulle have sagt: "Tag den lutherske arv, tag selve kernen i kristendommen, og kast den med al jeres kærlighed lige i favnen på de unge. Men lad - for Guds skyld - være med at kalde det kristendom. For så hører de det ikke."

Det er en paradoksal tid, vi lever i. Sjældent har vi på samfundsniveau været så forhippede på at fastslå vores identitet som objektivt kristne. Og sjældent har det mest enkle kristne budskab i så høj grad været dømt ude som religiøs tossesnak.

Men hvad er så det enkle budskab, vi ikke vil høre i dag? Hvad er kernen i den reformation, der i år fylder 500 år? Det er, at netop fordi dit liv ikke bliver afgjort af din personlige præstation, netop derfor er du sat fri til noget helt andet, nemlig at elske næsten. Det er meget enkelt. Vi mennesker har en trang til kærlighed. En dobbelt trang.

Vi har en trang til at tage imod den kærlighed, vi tørster efter, og en trang til at give af den kærlighed, der flyder over. Men så længe jeg går rundt i den illusion, at hele mit liv alene afhænger af min personlige præstation, så er jeg så at sige bundet til mig selv og mit eget præstationsprojekt.

Luthers pointe er den modsatte. Netop fordi mine gerninger ikke afgør en skid i det store regnskab, netop derfor er jeg sat fri til at realisere kærligheden i stedet for at realisere mig selv.

Skammen skjuler sig

"Vi mennesker trenger mennesker," som Noora hvisker William i øret i den afgørende scene af den norske tv-serie Skam. Forud for de forløsende ord går Nooras egen fortabelse i skammen. En isnende følelse af blottelse og tab af kontrol har sendt hende i brædderne. Eller i hvert fald i seng. Der ligger hun og skammer sig, ude af stand til at tage imod den kærlighed, som byder sig. Der tikker en sms ind: "Trenger du noe?" Noora slår blikket ned, selv om hun er alene.

Det er det sære ved skammen, at dens væsen er at skjule sig. Vi slår blikket ned og lukker os inde i os selv - med os selv. Vi ved egentlig godt, hvad vi trænger til, men skammen lammer os. Hvis skammens væsen er at skjule sig, så er skammens stemme tavshed.

Skam er den mest gennemførte udlægning af det mest enkle budskab i kristendommen - uden kristendommens omklamrende patent. Her drikker de unge sig fra sans og samling. De fejler fortrinligt. De falder. Men hver gang, hver gang samler de hinanden op igen. Så enkelt er budskabet.

Den, der falder, den skal du samle op. Det er det, der er Guds vilje. Det er det, der er vores pligt. Og det gør de så, indtil den ene kaster op ud over den anden, alt sammen til tonerne af " Dejlig er Jorden ". Aldrig har forkyndelsen lydt så smukt.

Selv samme opkastende pige, Vilde, vender stærkt tilbage og er senere selv den, der samler den faldne Noora op, idet hun forkynder de berømte ord: " kroppen din trenger potet ". For hvad betyder 'potet', altså kartoffel? Kartoffel betyder venskab. Akkurat ligesom en kop kaffe efter en date ikke betyder kaffe, men betyder noget andet og mere.

At kroppen trænger til kartoffel betyder, at sjælen trænger til omsorg, til venskab, til mennesker. Og det er netop det, hun tilbyder. Et menneske, der ser det andet menneske som mere end den anorektiske krop, hun er fanget i, og som mere end den skam, hun har tabt sig selv ned i.

Et sprog, vi kan forstå

Den største velgerning, skriver Søren Kierkegaard, er at hjælpe et andet menneske til at stå ene. Det er det, vi gør, når vi kommer ud over vores eget præstationsprojekt og hjælper den op, der er faldet ned. At stå ene er ikke vores egen opgave, men noget vi hjælper hinanden med. At blive et enestående selv er ikke et selvrealiseringsprojekt, men en kærlighedens gerning. Og det underfulde er - pointerer Kierkegaard i sin kristelige tale - at det er noget, ethvert menneske kan gøre.

Det kræver ingen forudsætninger. Det kræver ingen særlig viden, en særlig klogskab eller særlige talenter. Ethvert menneske - selv det mest utilstrækkelige selv - kan gøre det største, det sande, at hjælpe et andet menneske til at stå ene.

Hvis religiøse argumenter dømmes ude i den offentlige debat, så må vi jo lade være med at tale religiøst. Serien Skam har formået, hvad den danske Folkekirke ikke selv har formået: At udbrede det enkle budskab, som hele vores lutherske arv bygger på, i et sprog, som vi kan forstå. Men når nu de unge selv taler skammens sprog i dag, var det så ikke en idé at møde dem der, hvor de er - i det sprog, som engang var kirkens eget? Alt andet er da synd og skam.

Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at dette budskab er genuint kristent. Men målet er ikke at gøre verden kristen, men at gøre verden bedre.

Vi er nødt til ikke kun at tale om den skam, de unge føler over en diagnose, men også om den skam, der fører til diagnoser. Og jeg er ikke villig til at tabe en hel generation på gulvet, blot fordi jeg selv har en trang til at kalde det kristendom.

Så bliver det jo bare mit eget teologiske præstationsprojekt. Og det tæller gudskelov intet i det store regnskab.

# data[].attributes.attachment_link.title
Debat: Kast Luthers arv i favnen på de unge - men kald det for Guds skyld ikke kristendom

# data[].attributes.attachment_link.description
Når unge mennesker skammer sig så meget i dag, er vi nødt til at tale til dem i et sprog, de forstår. Netop tv-serien 'Skam' har formået, hvad den danske folkekirke ikke har: at udbrede det enkle budskab, som hele vores lutherske arv bygger på .

# data[].attributes.body
Schanz: Frihed (lille artikel fra 50 idéer)

Nyeng, Frode. Nogle gange skal man lyve kap. 5: Frihed.

Rydahl, John, Mortensen, Carsten B., Tunebjerg, Mette (1).pdf Religion nu 5: Frihed, s.66-77 & s.84-88(Undervisningsmateriale)

Brønsted, Anders Bæk. (2018) KLM på tværs. Kapitiel 2 Professionsetik s. 51-80.

# data[].attributes.body
Se video om kurset Etik på speed fra ungdomsbyen: https://www.youtube.com/watch?v=v8sbbrcCESM

Læs: Lisa Rygaard Frost Kristensen. Bæredygtighedsbegrebet betydning, etik og etik didaktik om bæredygtighed og dydsetik, der ligger under ressourcer. (Læs evt. kun abstract. Udover dydsetikken omtaler artiklen også pligtetikken og utilitarismen. Det er en rigtig interessant artikel og ikke vanskelig at læse)

"Normative etikker" Powerpoint fra UV d. 25. september

Nogle gange skal man lyve kap. 7 'velfærd' Af Frode Nyeng

"Bogen giver dig en grundig indføring i den systematiske etik – i perspektiver på og teorier om moralske spørgsmål. Den er bygget op om fem etiske hovedtemaer: sandhed, frihed, retfærdighed, velfærd og godhed."

# data[].attributes.body
Dydsetik:

-Nyeng, Frode - Dydsetik

-Husted, Jørgen og Poul Lübcke - Politikens filosofihåndbog - Dydsetik: Det gode liv

Etik generelt:

- Kapitel 6 i Livsideer

-Kapitel 2 i KLM på tværs

-Frode, Nyeng - Nogle gange skal man lyve