# data[].attributes.body
La sociolingüística és la branca de la lingüística que estudia la relació entre la llengua i la societat. Examina com la llengua és emprada en diferents contextos socials, analitzant els factors que influeixen en la comunicació, com per exemple l'edat, el gènere, la classe social, l'ètnia i la ubicació geogràfica.

Un exemple de la sociolingüística seria l'ús de "tu" i "vostè" està canviant al llarg del temps (per exemple, si els joves fan servir més el "tu" en situacions en què abans s'utilitzava "vostè").

# data[].attributes.body
El bilingüisme és la capacitat de comunicar-se eficaçment en dues llengües.

Bilingüisme individual: Es refereix a la condició d'una persona que parla dues llengües. Bilingüisme social: Quan dues llengües coexisteixen dins d'una comunitat o societat.

Un exemple de bilingüisme és una persona Francesa, que a part de francès també pot xerrar alemany.

# data[].attributes.body
El conflicte lingüístic es refereix a les tensions o disputes que es produeixen quan hi ha diferències lingüístiques entre grups o individuals. Aquestes tensions poden ser causades per factors com la competència entre llengües, la dominació lingüística, la identitat cultural, la política lingüística, etc.

Un exemple dels conflictes lingüístics seria en una regió on hi ha dues llengües oficials (per exemple, català i castellà a Catalunya), pot haver-hi conflicte sobre quin idioma s'hauria d'utilitzar a l'escola, a l'administració pública, o en els mitjans de comunicació. Això pot donar lloc a debats, protestes, o polítiques lingüístiques conflictives.

# data[].attributes.headline
Llengües minoritàries i llengües minoritzades

# data[].attributes.subject
Llengües minoritàries i llengües minoritzades

# data[].attributes.body
Las lenguas se clasifican como mayoritarias o minoritarias según el número de hablantes. En el mundo, de las aproximadamente 6.000 lenguas existentes, muy pocas (15-20) tienen más de 50 millones de hablantes. La mayoría son minoritarias. En Europa, pocas superan los diez millones. El número de hablantes no indica la calidad de la lengua; la distinción es arbitraria y se usa a veces para dar prestigio.

Una lengua minorizada pierde ámbitos de uso en su territorio y sus hablantes practican un bilingüismo unilateral. Ejemplos son el catalán, bretón, occitano, vasco, etc. Hay lenguas mayoritarias minorizadas en algunos territorios (castellano en Puerto Rico, francés en Quebec), y muchas minoritarias no minorizadas (dara a Dinamarca, noruego en Noruega). La mayoría de las lenguas minorizadas son también minoritarias.

# data[].attributes.body
La normalització lingüística és el procés de promoció i estandardització d'una llengua perquè sigui emprada de manera generalitzada i acceptada per la societat. Això pot incloure la creació de materials educatius, la promoció de la llengua en els mitjans de comunicació, la creació d'institucions lingüístiques, etc.

Un exemple seria que a Catalunya, la normalització lingüística del català inclou mesures com la promoció de l'ús del català a les escoles, la creació de mitjans de comunicació en català, l'estandardització de la gramàtica, i l'ús del català en l'administració pública.

# data[].attributes.body
La substitució lingüística es refereix al procés en què una llengua és reemplaçada per una altra en una comunitat o societat. Això pot ser causat per factors com la colonització, la migració i la globalització.

Un exemple seria que en algunes regions de l'Amèrica Llatina, les llengües indígenes han estat substituïdes pel castellà, com a resultat de la colonització i la dominació lingüística. Això significa que les generacions més joves parlen castellà en lloc de la llengua indígena dels seus avantpassats.

# data[].attributes.body
La diglòssia és una situació en què dues llengües coexisteixen en una comunitat, però són utilitzades en diferents contextos i amb diferents propòsits. Una llengua és utilitzada per a funcions més formals o oficials, mentre que l'altra llengua és utilitzada per a funcions més informals o quotidianes.

Un exemple seria que en alguns països àrabs, l'àrab estàndard (emprat en contextos formals, educació, mitjans de comunicació) coexisteix amb les varietats locals de l'àrab (usades en la comunicació quotidiana). Les dues llengües poden ser molt diferents, però es mantenen separades en les seves funcions.