# data[].attributes.body
Ime je vrsta dobila po značilnem vzorcu v obliki belega križa na hrbtni strani zadka. Vzorec se tvori v celicah, ki so napolnjene z gvaninom, stranskim produktompresnove beljakovin. Barva telesa navadnega križevca pa je zelo raznolika, od bledo rumene, živo oranžne, pa tudi nevpadljivo rjave ali skoraj črne. Odrasel navadni križevec je relativno velik pajek, saj samice dosežejo v dolžino od 6,5 do 20 mm, njihovo telo pa je v času, ko je polno zrelih jajčec skoraj okroglo. Samec je občutno manjši, njegovo telo je dolgo od 5,5 do 13 mm. Ta vrsta lovi s pomočjo kolesaste mreže, ki jo odrasle samice razpnejo med dvema rastlinama. Odrasla samica splete okoli 30 cm široko mrežo, ki vsebuje kakšnih 40 lovilnih niti. Običajno na plen prežijo sredi mreže z glavo navzdol, ob hudi sončni pripeki pa se rada umakne v skrivališče na robu mreže, od koder preko signalne niti, ki jo drži s sprednjo nogo, spremlja dogajanje v mreži. Manjši plen pajek nemudoma ugrizne in mu vbrizka prebavne encime, večje žuželke pa najprej ovije z nitjo in jih šele nato ugrizne.
Samica spolno dozori v toplih poletnih ali jesenskih dneh. Takrat samci začnejo iskati godno samico. Ko samec najde primerno samico, na njeno mrežo pripne posebno nit, ki jo nato trese. Samica nagonsko sledi vibracijam ter se na ta način približa samcu. Ta počaka na primeren trenutek in poskusi samico oploditi. Pri tem je izbira časa izjemno pomembna. Samica je namreč na parjenje pripravljena le nekaj dni po tem, ko spolno dozori, kasneje pa samca, na katerega naleti, ubije in požre.

# data[].attributes.body
Mali koprivar meri preko kril med 39 in 50 mm. Zgornja stran kril je oranžno rdeča, ob zgornjem robu sprednjih kril se izmenjujejo črne in rumene lise, zadnja svetla lisa pa je bela. Po zunanjem robu obeh parov kril ima črno obrobljene, bleščeče modre polmesečaste lise. Po telesu ima ta vrsta metuljev dolge, zlato sijoče rjave dlake, ki segajo še na temnejši in zlato poprhnjen del kril ob telesu. V notranjem kotu spodnjih kril je na notranji strani velika črna lisa, tri manjše črne lise pa so še v sredi notranjega dela sprednjih kril.Spodnja stran kril je rjavo črna, s svetlejšim rjavim pasom, kar metulja varuje med počivanjem. Kadar se počutijo ogrožene, ti metulji na hitro razprejo krila, s čimer naj bi prestrašili mlade in neizkušene ptice. Odrasli metulji prezimijo v zavetju drevesnih dupel ali hiš in iz skrivališč pridejo zgodaj spomladi. Mali koprivar je razširjen od najbolj severnih do najbolj južnih delov Evrope. Pojavlja se povsod, kjer uspeva velika kopriva, s katero se hranijo gosenice. Pogost je v bližini človeških naselij, na pašnikih in ob rekah, kjer ga opazimo med marcem in oktobrom.

# data[].attributes.body
Po telesni zgradbi je podobna drugim polonicam, prepoznati jo je možno po tem, da je razmeroma velika - v dolžino meri 7 do 8 mm - in ima rjave noge. Vzorec obarvanosti je nezanesljiv znak, saj je izjemno variabilen. Osnovna barva pokrovk sega od bledo rumenkaste do črne, število pik od nič do 21 in njihova barva od oranžno-rdeče do črne. Tudi vzorec ščitka  je raznolik, s črnimi pegami na podlagi bele ali kremne barve, ki so lahko zlite v obliko črke M ali še večje da ostane komaj kaj bele.[2] Na podlagi vzorcev je bilo v preteklosti opisanih več barvnih oblik (form), vendar le-te niso natančno določene oz. obstajajo osebki s celim gradientom vmesnih lastnosti. Zaradi te raznolikosti je bila vsaj osemkrat pomotoma opisana kot nova vrsta, dobila pa je tudi številna ljudska imena.Na leto se običajno izmenjata dve generaciji, v ugodnih pogojih pa imajo lahko tudi štiri generacije letno. Odrasla samica izleže 20 do 50 jajčec na dan in 1000 do 4000 v življenju. V odraslem stadiju živijo približno eno leto, od tega se razmnožujejo tri mesece. Prezimijo kot odrasli osebki; jeseni se zbirajo v velike gruče na primernih mestih za prezimovanje - v svojem naravnem okolju na skalnatih pobočjih, v naseljih pa jih privabljajo stavbe s fasadami svetlih barv. Zato lahko predstavljajo nevšečnost za človeka, ker se jih lahko na enem mestu zbere tudi deset tisoč ali več, ob tem pa skozi okna, špranje in prezračevalne sisteme zahajajo v notranjost stavb. Jajčeca so ovalne oblike, dolga nekaj več kot milimeter. Ličinke se večkrat levijo in pred preobrazbozrastejo do 10 mm v dolžino, starejše imajo oranžne lise na črni do sivi podlagi in razvejane prožne izrastke na hrbtni strani.

# data[].attributes.body
Modri kresničar sodi med najpogostejše in najbolj razširjene enakokrile kačje pastirje v Evropi in pri nas. Dolg je navadno od 30 do 34 mm, razpon njegovih kril pa meri okoli 3,5 cm.
Samce kresničarjev bomo zlahka spoznali po značilni dvobarvni pterostigmi (notranja polovica je temno siva, zunanja pa belkasta) na sprednjem paru kril. Če samca gledamo od zgoraj, nam v oči pade tudi živo moder člen na koncu zadka, ki se izrazito loči od bronasto črne hrbtne strani. Za modrega kresničarja je značilno, da ima moder osmi člen zadka. Ob pogledu s strani nam pokaže turkizno modro oprsje in trebušno stran začetnega in končnega dela zadka, ostali trebušni del zadka pa je zelenkasto rumen.
Pri samicah je stvar bolj zapletena, saj poznamo tri barvne oblike odraslih samic. Ene so bolj ali manj enako obarvane kot samci, pri ostalih dveh oblikah pa se modra barva ne izrazi. Boki in trebušna stran slednjih so bledo zelene do rumeno rjave barve.Modri kresničar naseljuje zlasti stoječe vode, a ga najdemo tudi v vodotokih. Najbolj mu ustrezajo vodna telesa z nizko in gosto vodno vegetacijo. Zlasti s hranili bogate, visoko produktivne (evtrofne) vode lahko gostijo zelo velike populacije te vrste, saj samci niso teritorialni in se v družbi ostalih dobro počutijo.
Odrasle bomo lahko opazovali letati vse od poznega aprila do poznega septembra.

# data[].attributes.body
Odrasla žival meri v dolžino približno 10 mm in ima živo oranžnorumeno telo, po pokrovkah pa ima deset značilnih rjavih črt na svetli podlagi. Na glavi ima med očmi črno pego, na vratnem ščitku pa še več črnih peg, od katerih se dve združujeta tako, da tvorita obliko črke V. Samec koloradskega hrošča je malo manjši od samice in je bolj podolgovat. Prva najdba hrošča sega v leto 1811, vrsto pa je prvi leta 1824 opisal Thomas Say po primerkih, najdenih v Skalnem gorovju. Izvor hrošča ni točno znan, predvideva pa se, da izvira s področja današnjega Kolorada in Mehike.

# data[].attributes.body
Rdeči škratec spada med stenice, nekateri jih imenujejo tudi šuštarji, vendar to poimenovanje velja za celotno družino stenic z več kot 300 vrstami.Rdeči škratci se hranijo predvsem s semeni lipe, zato jih največkrat najdemo v bližini teh dreves. Ne branijo pa se tudi trohnečih rastlinskih ostankov in mrtvih živalskih organizmov. Mnenja o njihovi škodljivosti so deljena, vendar večina virov navaja, da na vrtovih ne delajo posebne škode in preglavic in je njihovo zatiranje nepotrebno. Vsako kemično tretiranje ima namreč veliko stranskih učinkov in ponavadi s tem naredimo več škode kot koristi.

# data[].attributes.body
Navadni govnač je vrsta hrošča iz družine govnačev, razširjena po večjem delu Evrope. Odrasli merijo v dolžino do 2,5 cm in imajo temno obarvan skelet, ki se rahlo blešči in ima včasih modrikast odtenek. Telo je čokato in obokano, z naprej obrnjeno glavo, ki po obliki spominja na lopato. Ima kratke tipalnice, ki so na konicah odebeljene v lamele, in močne noge s številnimi bodicami. Prehranjuje se z iztrebki rastlinojedov in je zato pogost povsod, kjer gojijo domače govedo. Ob večerih jih je možno opazovati, kako v letu krožijo okoli živali. Spomladi samec in samica izkopljeta do pol metra dolg rov v zemljo pod kup gnoja, samica pa nato izkoplje še stranske rove. V vsakega prinese košček gnoja in izleže jajčeca, na koncu pa zamaši rov. Ličinke se prehranjujejo pod zemljo in po enem letu zabubijo ter preobrazijo. Odrasli so aktivni vse leto podnevi in ponoči, zlasti pozno poleti. Vrsta je nezahtevna pri izbiri habitata, pomembnejša je dostopnost hrane; naseljuje gričevnat svet in sredogorje do subalpinskega pasu, kjer se najraje zadržuje v konjskih in govejih iztrebkih. Pojavlja se skoraj po vsej Evropi, razen večine Balkanskega polotoka, umetno pa so jo zanesli tudi v Severno Ameriko.