# data[].attributes.attachment_link.title
відкриття алеї слави

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.headline
Драгуновський Валерій 

# data[].attributes.body
Драгуновський Валерій Валентинович народився 24 лютого 2000 року в с. Прибузьке Жовтневого району (тепер вже Миколаївського) Миколаївської області  в  звичайній  родині.

Дитинство проходило серед пахощів південного степу та безкраїх полів, де вирощувались різні овочі та сільськогосподарські культури. На тій землі й працювали батьки, коли малий Валерій перебував у дитсадку.

2006 року вступив до 1 класу Прибузької ЗОШ. У школі зарекомендував себе як відповідальний учень. З легкістю брався за будь-яку роботу, був активним учасником шкільних суботників, мав багато друзів.  Як і всі хлопці любив спорт, поганяти м’яча. А ще дуже любив жартувати, брав участь у шкільній самодіяльності. «Усіх вчителів називав лагідно: Мирославочка Юріївна, Тетяночка Павлівна, Альоночка Миколаївна…»,- згадують працівники школи. 2017 року закінчив школу, а в травні 2018 року був призваний на строкову службу до лав ЗСУ. Після завершення повернувся до рідного села.

У жахливу для мешканців Прибузького ніч з 12 на 13 березня 2022 лютого , коли село було жорстоко обстріляне ворожою артилерією, перебував біля своєї сім’ї. Вранці допомагав евакуюватись. Так потрапив до села Очеретня Кривоозерської громади Миколаївської області. Там отримав повістку і з 5 вересня знову в лавах ЗСУ (В/Ч А4699 м.Гостомель). Спочатку проходив навчання на полігонах  у Львівській та Житомирській областях . З січня по трпавень 2023 обороняв кордон України, що межує з Білоруссю. У травні був переведений на Запорізький напрямок, а з жовтня на Донецький. Проходив службу у складі 47 ОМБР «Магура», мав звання «старший солдат», був водієм відділу забезпечення 2-го  артилерійського взводу, 1-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону. Позивний «Альфа».  11 грудня 2023, перебуваючи на бойовому завданні в н.п Мала Толмачка Пологівського району Запорізької області, отримав тяжке поранення в голову. На жаль, медикам не вдалося врятувати життя і він помер в кареті швидкої допомоги в районі н.п Тарасівка Краматорського району Донецької області.

У Валерія залишились батьки, сестра.

Він мріяв про перемогу та повернення додому, щоб допомогти батькам відновити дім, який ворог повністю знищив. «Я відомщуся за всіх, кому нашкодили москалі. Я стріляю у них так, що аж руки болять й пальці німіють»,- говорив у телефонній розмові своїм рідним. Побратими відзиваються про Валерія як вірного друга, воїна, справжнього захисника України.

# data[].attributes.headline
Харківець Олександр народився 2 березня 1993 року, в селі Прибузьке .

# data[].attributes.subject
Харківець Олександр народився 2 березня 1993 року, в селі Прибузьке .

# data[].attributes.body
В дитинстві дуже любив ліпити з пластиліну різноманітні фігурки звірів, будиночки, техніку. Любив грати в комп’ютерні ігри , цікавився його технічними характеристиками.

З 1999 по 2010 рік навчався в Прибузькій ЗОШ І-ІІІ ступенів

У 2011 був призваний на службу до лав Збройних Сил України. Службу проходив у м. Дніпропетровськ у складі 25-ї бригади Десантно- Штурмових військ. Під час служби зарекомендував себе як уважний, чуйний , товариський, хоробрий боєць. Займався спортом, зокрема став переможцем у змаганнях з бігу серед військовослужбовців своєї частини.

2012 р. демобілізувався зі служби.

2013 пішов працювати механіком в порт «Ольвія» м. Миколаїв.

З початку повномасштабного вторгнення пішов добровольцем до лав ЗСУ. З перших днів, коли село опинилося під ворожими артобстрілами рятував людей, допомагав евакуюватись до безпечних місць. Згодом був перенаправлений на службу у складі 56-ї бригади, яка тримала оборону на Дніпропетровському напрямку. Мав позивний «АКОРД», оскільки любив грати на гітарі.

Звання: «Старший солдат», працював на позиціях штурмовика й розвідника.

Однополчани згадують його як мудрого наставника, що готовий допомогти в усьому. " Лев в бою і дуже любив сміятися...", - згадує командир частини. Побратими розказують, що Олександр рятував усіх поранених тварин: собак, котів, їжачків (робив їм операції)

Був убитий 29листопада 2022 під час артобстрілів позицій

Нагороди: Медаль «За Оборону Рідної Держави»

# data[].attributes.attachment_link.title
біографія Харквця Олександра

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
із військового квитка

# data[].attributes.subject
із військового квитка

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.headline
Народився 27 березня 1

# data[].attributes.body
Народився 27 березня 1990р.н. в с. Прибузьке Миколаївського р-ну, Миколаївської обл. Закінчив Прибузьку ЗОШ , потім Вище професійне училище №1 м. Миколаїв. Здобув професію -

зварювальник 5 розряду. Працював на МГЗ. З початком повномасштабної пішов добровольцем. 28 механізована бригада. 066 військова частина. Захищав Прибузьке, Промінь та інші села. Загинув при невідомих обставинах 23 липня 2022 року.

# data[].attributes.headline
Лужанський Сергій Ярославович

# data[].attributes.subject
Лужанський Сергій Ярославович

# data[].attributes.body
Народився і проживав в с. Прибузьке Миколаївського району, Миколаївської області. Навчався в Прибузькій ЗОШ, закінчив 9 класів та вступив до професійного училища на автослюсаря. Після навчання в 1994 році пройшов строкову військову службу. Після служби в армії одружився, народився син. Працював в селі різноробочим, пізніше водієм. Плинули роки і Сергій став засівати та обробляти землю.

Все йшло добре, до початку клятої війни. В перші місяці повномасштабної з сім'єю стали вимушено переселенцями в Одеській області. Отримавши виклик до ТЦК, навіть не задумуючись пішов захищати свою країну. З 13 червня 2022 року службу проходив на Кульбакінському аеродромі, згодом переведений до Умані. Незважаючи на проблеми зі здоров'ям продовжував службу. Але одного дня в Сергія стався геморологічний інсульт, крововилив в стовбурі головного мозку. Чоловік пройшов довге та тяжке лікування, родина та знайомі сподівались на краще, але 3 червня 2023 року Сергія не стало.

Слава героям!

# data[].attributes.headline
Загинув під Бахмутом 

# data[].attributes.subject
Загинув під Бахмутом 

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.headline
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.subject
З фотоархіву сім'ї

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
селище Степова Долина

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.headline
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
село Прибузьке

# data[].attributes.body
селище Степова Долина