# data[].attributes.body
Dette lille hjørne, så vi i sig selv som et rum.. Der var en lidt anden atmosfære end når man fx sad ved spisebordet, her var lyset tæt på og man kunne se ud i gården, hvor der var mennesker og grønne planter der blæste i vinden..

# data[].attributes.body
Vi brugte tableau til at prøve at aflæse maleriet. Først fordi vi var lidt uenige om Anne Margrethes udtryk. Er hun nedtrykt? Hvad søger hendes blik efter? Hendes hænder hviler med overskud, men hendes blik er bedrøvet.. derfor prøvede vi selv at indleve os kropsligt ved at “genskabe” maleriet. Det gjorde at vi kom helt tæt på maleriet og måtte undersøge de mindste detaljer ved hendes udtryk.

# data[].attributes.headline
Mødet med spisestuen efter interview og reflektion 

# data[].attributes.subject
Mødet med spisestuen efter interview og reflektion 

# data[].attributes.body
Rummet er vokset på os, vægfarven som vi satte spørgsmålstegn har pludselig fået en anden betydning. Før forholdte vi os måske mest til farven, nu har vi fået historien om tapetet og ved at tapeten har en fortælling. Ligesom alle andre ting i rummet har. Historien om tingene har altså en stor betydning for hvordan rummet føles at være i - atmosfæren ændres gennem historien.. det materielle får en anden værdi.

# data[].attributes.body
Første indtryk. Alvors rum. Loftet bære historien med sig.

Men tingene har en historie med sig om at rejse og opleve. Demokratisk bord. En tidslomme af mange tider og kulturer.

Der er fløjter og hånddukker. Er det humor eller er det alvor eller er det begge dele.

Lyset bliver tændt og man føler sig mere hjemme. Rum i rummet. Der er en plads ved vinduet, der er lyst og åbent.

# data[].attributes.body
Kirkestage i stedet for lampe over spisebordet, det giver noge gode ritualer omkring bordet med familien.

# data[].attributes.body
Den røde udstilling rummer bordet fra oldemorens tesalon. Farven er i sær vigtig for Lisbeth. Det var Lisbeths morfar der malede det. Lisbeth vil ikke male den om, selvom den er lidt slidt. Placeringen af æskerne i udstillingen skjuler lidt de slidte områder på bordet.

# data[].attributes.headline
Interview spørgsmål: hvor ofte bruger i spisestuen? Og til hvad?

# data[].attributes.subject
Interview spørgsmål: hvor ofte bruger i spisestuen? Og til hvad?

# data[].attributes.body
De spiser i spisestuen når de har gæster. Svend nævner "det er for stort et bord, at sidde ved når vi kun er os to".
Herudover.. bruger Svend "den røde stol" - den er Svends yndlingsstol. I spisestuen. Henne ved vinduet.

# data[].attributes.body
Oldemor Anne Margrethe, blev gift med en mand der var 30 år ældre. Han døde tidligt. Efter hans død fik hun en anden mand efterfølgende, han var døvstum og kunster. Hun kunne godt lide at performe - derfor den norske folkedragt. Hun var en ambivalent kvinde i familien, hun var meget religiøs. Lisbeth og Svend har en norsk veninde og gennem en længere snak, fik den norske veninde Lisbeth overtalt til at hænge Anne Margrethe op. De endte med at blive rigtig glad for hende. Hun var en ret sej kvinde, Anne, hun indrettede en tesalon i hendes villa, bl.a. er det røde bord fra Annes tesalon også. Hun købte også engang et landsted, hvor hun lavede et kursted. Hun kunne noget og hun ville noget. Hun er 40 på billedet. Valdemar Irminger, leder af kunstakademiet er maleren.

# data[].attributes.body
Huset er fra 1907. De startede med at bo i "havehuset", i 1980, i samme andelsforening, men i 1988 købte de den her lejlighed. Lejligheden er en herskabslejlighed.

Det var en enke der havde boet her forinden og havde levet anderledes - de har gået og renoveret over de sidste 10 år. De valgte dog at beholde rumfordelingen. Der er 5,5 værelser, på de 167 kvm ligheden rummer. Lisbeth og Svend har boet her med to børn, der nu er flyttet ud.

Deres møbler er primært arvemøbler og ellers købt på auktion. Nye billeder og ting, og møbler fra Lisbeths mor. Nogle ting er rykket til Møn.

# data[].attributes.body
Den mørke spisestue/opholdsrummet har mørke farver, der er faktisk stemning af at alt og alle er velkommen, det føler jeg når jeg kigger på alle tingene, ligner de er taget med hjem fra rejser, de har rejst og oplevet meget, og det runde bor viser at man gerne vil tale sammen og man er velkommen, men de mørke farver er lidt dystre for mig og jeg bliver lidt alvorlig når jeg træder herind..