# data[].attributes.body
Demnitatea umană
Demnitatea umană este inviolabilă. Trebuie să fie respectată și protejată și constituie baza propriu-zisă a drepturilor fundamentale.

Libertatea
Libertatea de mișcare le dă cetățenilor dreptul de a se deplasa și stabili în mod liber pe teritoriul Uniunii. Libertățile individuale, cum ar fi respectul față de viața privată, libertatea de gândire, libertatea religioasă, libertatea de întrunire, dreptul la informație și libertatea de exprimare, sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a UE.

Democrația
Democrația reprezentativă este piatra de temelie a funcționării Uniunii Europene. Un cetățean european se bucură automat de drepturi politice. Toți cetățenii din UE au dreptul de a candida și de a vota la alegerile pentru Parlamentul European și la alegerile naționale organizate în țara de reședință sau în țara de origine.

Egalitatea
Egalitatea presupune drepturi egale în fața legii pentru toți cetățenii. Principiul egalității între femei și bărbați stă la baza tuturor politicilor europene și reprezintă piatra de temelie a integrării europene. Se aplică în toate domeniile. Principiul plății egale pentru muncă egală a fost integrat în Tratatul de la Roma din 1957.

Statul de drept
UE se bazează pe statul de drept. Tot ce face UE derivă din tratate, asupra cărora au convenit toate statele membre, în mod voluntar și democratic. Dreptul și justiția sunt protejate de un organism judiciar independent. Țările membre au conferit competență judiciară definitivă Curții Europene de Justiție, ale cărei hotărâri trebuie respectate de toată lumea.

Drepturile omului
Drepturile omului sunt protejate de Carta drepturilor fundamentale a UE. Acestea includ dreptul de a nu fi discriminat pe motive de sex, origine etnică sau rasială, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală, dreptul la protecția datelor cu caracter personal și dreptul de a obține acces la justiție.

# data[].attributes.body
Obiectivele Uniunii Europene în interiorul frontierelor sale sunt:

să promoveze pacea, valorile europene și bunăstarea cetățenilor săi

să ofere libertate, securitate și justiție fără frontiere interne, luând, în același timp, măsuri adecvate la frontierele externe pentru a reglementa azilul și imigrația și pentru a preveni și combate criminalitatea

să creeze o piață internă

să asigure o dezvoltare durabilă bazată pe o creștere economică echilibrată și pe stabilitatea prețurilor, să mențină o economie de piață deosebit de competitivă care să favorizeze ocuparea integrală a forței de muncă și progresul social

să îmbunătățească și să protejeze calitatea mediului

să promoveze progresul tehnic și științific

să combată excluziunea socială și discriminarea

să promoveze justiția și protecția socială, egalitatea între femei și bărbați și protecția drepturilor copilului

să consolideze coeziunea economică, socială și teritorială și solidaritatea între țările UE

să respecte diversitatea culturală și lingvistică a popoarelor sale

să creeze o uniune economică și monetară a cărei monedă să fie euro.

Obiectivele UE pe plan mondial sunt:

să își susțină și să își promoveze valorile și interesele

să contribuie la menținerea păcii și securității pe planetă și la dezvoltarea sa durabilă

să promoveze solidaritatea și respectul reciproc între popoare și să contribuie la asigurarea unui comerț liber și echitabil, la eradicarea sărăciei și la protecția drepturilor omului

să asigure respectarea strictă a dreptului internațional.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ce este extinderea UE?

Extinderea este procesul prin care un stat aderă la Uniunea Europeană după ce a îndeplinit un set de condiții politice și economice.

Orice stat european care respectă valorile democratice ale UE și se angajează să le promoveze poate solicita aderarea la UE.

Criteriile de aderare sau criteriile de la Copenhaga (denumite după reuniunea Consiliului European de la Copenhaga din 1993 care le-a definit) sunt condițiile esențiale pe care trebuie să le îndeplinească toate țările candidate pentru a putea deveni state membre ale UE. Acestea sunt:

criterii politice: stabilitatea instituțiilor care garantează democrația, statul de drept, drepturile omului, precum și respectarea și protecția minorităților

criterii economice: o economie de piață funcțională, precum și capacitatea de a face față concurenței și forțelor pieței

capacitatea administrativă și instituțională de a pune în aplicare în mod eficace acquis-ul UE (corpul de drepturi comune) și capacitatea de a-și asuma obligațiile care decurg din calitatea de stat membru al UE

Capacitatea UE de a prelua noi membri, menținând în același timp dinamica integrării europene, reprezintă, la rândul său, un element important de luat în considerare.

Etapele aderării

După ce un stat solicită aderarea la UE și cererea sa este aprobată de toate statele membre ale UE, poate începe procesul de aderare. Deschiderea negocierilor formale de aderare necesită acordul tuturor statelor membre ale UE. Aceste negocieri contribuie la pregătirea candidatului în perspectiva aderării și se axează pe adoptarea legislației consacrate a UE și pe punerea în aplicare a reformelor judiciare, administrative și economice necesare.

După ce se încheie negocierile cu privire la toate domeniile de politică și UE însăși este pregătită pentru extindere din punctul de vedere al capacității sale de absorbție, termenele și condițiile de aderare, inclusiv eventualele clauze de salvgardare și dispoziții tranzitorii, sunt încorporate într-un tratat de aderare. Acest tratat necesită aprobarea Parlamentului European și aprobarea unanimă din partea Consiliului înainte să poată fi semnat de toate statele membre ale UE și de țara candidată.

După ce toate părțile contractante ratifică tratatul de aderare în conformitate cu normele lor constituționale respective, țara candidată devine stat membru al UE la data stabilită în tratatul de aderare.

Valuri succesive de extindere a UE

2013: Croația

2007: Bulgaria și România

2004: Republica Cehă, Cipru, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, Malta, Polonia, Slovacia și Slovenia

1995: Austria, Finlanda și Suedia

1986: Portugalia și Spania

1981: Grecia

1973: Danemarca, Irlanda și Regatul Unit

Rolul Consiliului

Consiliul (în formațiunea Afaceri Generale) stabilește și supraveghează procesul de extindere a UE și negocierile de aderare. În chestiuni legate de politica de extindere, activitatea Consiliului se bazează, în general, pe acordul unanim al tuturor statelor membre ale UE.

Cele mai recente concluzii ale Consiliului privind extinderea au fost aprobate la 13 decembrie 2022. În concordanță cu cadrul general al criteriilor politice de la Copenhaga, Consiliul a subliniat, în conformitate cu consensul reînnoit din 2006 privind extinderea, necesitatea unei condiționalități echitabile și riguroase și a principiului meritelor proprii.

În contextul respectiv, Consiliul a mai subliniat că este important să se asigure faptul că UE își poate menține și aprofunda propria dezvoltare, inclusiv capacitatea de a integra noi membri.

Consiliul a afirmat totodată că metodologia de extindere revizuită, prin accentul său și mai ferm asupra reformelor fundamentale, are ca scop revigorarea procesului de aderare, oferindu-i acestuia mai multă previzibilitate și credibilitate și mai mult dinamism și supunându-l unei orientări politice mai puternice, bazate pe criterii obiective și pe o condiționalitate pozitivă și negativă riguroasă, precum și pe reversibilitate.

Candidați

Actualele țări candidate sunt:

Georgia a depus, la rândul ei, o cerere de aderare la UE.

Balcanii de Vest

Regiunea Balcanilor de Vest cuprinde șase parteneri: Albania, Bosnia și Herțegovina, Muntenegru, Macedonia de Nord, Serbia și Kosovo*.

UE este angajată față de perspectiva europeană a Balcanilor de Vest, are legături strânse cu partenerii din Balcanii de Vest și cooperează cu aceștia într-o serie de domenii importante. De asemenea, UE oferă regiunii un nivel substanțial de asistență și de sprijin financiar.

În cadrul summitului UE-Balcanii de Vest care a avut loc în 2003 la Salonic, UE a reafirmat că viitorul Balcanilor de Vest este în UE. În iunie 2022, liderii UE și-au exprimat angajamentul deplin și neechivoc față de perspectiva de aderare la UE a Balcanilor de Vest și au solicitat accelerarea procesului de aderare.

Procesul de stabilizare și de asociere

Procesul de stabilizare și de asociere reprezintă politica UE față de Balcanii de Vest, menită să contribuie la pregătirea partenerilor în perspectiva aderării la UE. Acest proces este însă separat de negocierile de aderare la UE.

Prin procesul de stabilizare și de asociere, UE și partenerii săi din Balcanii de Vest au stabilit obiective politice și economice pentru regiune în vederea stabilizării acesteia și a instituirii unei zone de liber schimb.

În cadrul acestui proces, toți partenerii din Balcanii de Vest au încheiat câte un acord de stabilizare și de asociere cu UE, care stabilește cadrul general pentru relațiile lor cu UE.

Summiturile cu Balcanii de Vest

Pe lângă procesele de aderare în curs, liderii UE desfășoară și summituri periodice cu omologii lor din Balcanii de Vest.

Summitul de la Tirana

Summitul UE-Balcanii de Vest de la Tirana, Albania, a avut loc la 6 decembrie 2022

Reuniunea liderilor din UE și din Balcanii de Vest

Liderii din UE și din Balcanii de Vest au organizat o reuniune la Bruxelles la 23 iunie 2022, înaintea Consiliului European din iunie.

Summitul de la Brdo

Summitul UE-Balcanii de Vest de la Brdo pri Kranju, Slovenia, a avut loc la 6 octombrie 2021.

* Această denumire nu aduce atingere pozițiilor privind statutul și este conformă cu RCSONU 1244/1999, precum și cu Avizul CIJ privind Declarația de independență a Kosovoului.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
afaceri externe și relații internaționale

# data[].attributes.attachment_link.description
Extinderea este procesul prin care un stat aderă la Uniunea Europeană după ce a îndeplinit un set de condiții politice și economice. Orice stat european care respectă valorile democratice ale UE și se angajează să le promoveze poate solicita aderarea la UE.

# data[].attributes.body
Uniunea se bazeaza pe valorile respectarii demnitatii umane, libertatii, democratiei, egalitatii, statului de drept si a respectarii drepturilor omului, inclusiv drepturile persoanelor apartinand minoritatilor. Aceste valori sunt comune statelor membre într-o societate caracterizata prin pluralism, nediscriminare, toleranta, justitie, solidaritate si egalitate între barbati si femei.

Uniţi în diversitate

Va veni o zi în care voi , francezi, ruşi, italieni, germani, voi toate naŃiunile continentului, fără să vă pierdeŃi calităŃile distincte şi glorioasa voastra individualitate, veŃi fonda o unitate superioară şi veŃi construi fraternitatea europeană“.

Victor Hugo, 1849

Mândră de civilizaŃia şi cultura sa, Europa parcă ar vrea parcă să se ferească de restul lumii. Şi-ar datora originalitatea patrimoniului ei cultural comun: antichitatea greacă, Imperiul roman şi crştinismul. Unitatea europeană se vrea modelul unei arisocraŃii culturale cu aspiraŃii universale şi ecumenice. Este Europa învăŃătorilor care predică lecŃia de istorie, mândri de Epoca Luminilor. Teritoriul comun al europenilor este cultura, scria Paul Valery. Europa, în dorinŃa ei de unitate se doreşte un loc de integrare, favorizând conştientizarea unui destin comun

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pionieri

Următorii lideri vizionari au inspirat crearea Uniunii Europene în care trăim astăzi. Fără energia și motivarea lor, nu ne-am putea bucura de acest spațiu de pace și stabilitate cu care ne-am obișnuit.

Luptători din rezistență, avocați sau parlamentari, pionierii UE au fost un grup eterogen de oameni care împărtășeau același ideal: o Europă pașnică, unită și prosperă.

Pe lângă pionierii prezentați mai jos, multe alte persoane au construit și inspirat proiectul european. Această secțiune dedicată pionierilor UE este, prin urmare, în continuă evoluție.
Descoperiți pionierii UE

Calendar

Aflați mai multe despre cum a fost creată și cum s-a dezvoltat Uniunea Europeană de-a lungul deceniilor.

Următorii lideri vizionari au inspirat crearea Uniunii Europene în care trăim astăzi. Fără energia și motivarea lor, nu ne-am putea bucura de acest spațiu de pace și stabilitate cu care ne-am obișnuit.

Luptători din rezistență, avocați sau parlamentari, pionierii UE au fost un grup eterogen de oameni care împărtășeau același ideal: o Europă pașnică, unită și prosperă.

Pe lângă pionierii prezentați mai jos, multe alte persoane au construit și inspirat proiectul european. Această secțiune dedicată pionierilor UE este, prin urmare, în continuă evoluție.
Descoperiți pionierii UE

# data[].attributes.attachment_link.title
Istoria UE, pionierii UE | Uniunea Europeană

# data[].attributes.attachment_link.description
Următorii lideri vizionari au inspirat crearea Uniunii Europene în care trăim astăzi. Fără energia și motivarea lor, nu ne-am putea bucura de acest spațiu de pace și stabilitate cu care ne-am obișnuit. Luptători din rezistență, avocați sau parlamentari, pionierii UE au fost un grup eterogen de oameni care împărtășeau același ideal: o Europă pașnică, unită și prosperă.

# data[].attributes.body
Viața in Uniunea Europeană
-Cetățenie
-Cultură
-Demografie
-Economie
-Educație
-Extindere
-Relații externe
-Geografie
-Istorie
-Limbi
-Forțe armate
-Politică
-Sport
-Statistici

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jean-Baptiste Nicolas Robert Schuman (n. ,[2][3][4][5] Luxemburg, Luxemburg[6] - d. ,[2][6][3][7] Scy-Chazelles⁠(d ), Lorena, Franța[6][8][9][10]) a fost un politician, om de stat, avocat și diplomat francez. Este considerat drept unul din părinții fondatori ai Uniunii Europene.

În mai multe rânduri ministru, inclusiv ministru al Afacerilor Externe, apoi, în două rânduri, președinte al Consiliului de Miniștri al Franței, Robert Schuman a exercitat și funcția de președinte al Parlamentului European, între 1958 și 1960.

Tatăl lui Robert Schuman, Jean-Pierre Schuman (1837-1900), s-a născut cetățean francez de limbă luxemburgheză[11] la Évrange, sat loren situat la frontiera franco-luxemburgheză. În 1871, după anexarea unei părți din Lorena de către Germania, a devenit cetățean german. Mama lui Robert Schuman, Eugénie Duren (1864-1911), o luxemburgheză născută la Bettembourg, a primit naționalitatea germană prin căsătoria cu Jean-Pierre Schuman. Deși s-a născut la Clausen, un cartier periferic al Luxemburg-ului (unde casa sa natală există și astăzi, la mai puțin de 300 de metri de clădirea Secretariatului General al Parlamentului European, care îi poartă azi numele), Robert Schuman a fost german prin naștere[12].

Tânărul Robert Schuman a frecventat școala primară și secundară (Atheneum) în capitala Marelui Ducat al Luxemburgului, unde a învățat limba franceză, limba sa maternă fiind luxemburgheza, iar a doua sa limbă fiind limba germană. Întrucât diploma eliberată de școala din Luxemburg nu a fost recunoscută de autoritățile germane, a trecut, în 1904, examenul cunoscut în Germania sub numele de Abitur, iar în Franța și România sub numele de Bacalaureat, la Liceul Imperial din Metz, în vremea aceea, în Germania. După ce și-a făcut studiile superioare de drept în Germania, la Bonn, Berlin, Munchen și Strasburg, și-a deschis un cabinet de avocat la Metz, în iunie 1912.[13] Paralel cu studiile, s-a alăturat organizației studențești franceze Conférence Olivaint[14], căreia i-a rămas fidel tovarăș de drum.

A desfășurat o intensă activitate în cadrul organizațiilor catolice. În timpul primului război mondial a făcut parte din serviciul auxiliar al armatei germane, iar apoi a fost detașat în administrația civilă.

După re-alipirea Alsaciei și Lorenei la Franța, devenit cetățean francez, Schuman este ales deputat și a avut un rol decisiv în asigurarea re-integrării progresive ale celor două provincii. Ca militant catolic, a reușit să mențină regimul confesional și școlar în Alsacia și a luptat pentru acordarea unui rol sporit al Bisericii Catolice în cadrul societății franceze, precum și pentru justiție socială.

În anul 1940, până la arestarea sa de către Gestapo în luna septembrie 1940, a făcut parte ca sub-secretar de stat pe probleme de refugiați în cadrul guvernelor Paul Reynaud și Philippe Pétain. Pus în domiciliu supravegheat, în 1942, reușește să evadeze și intră în mișcarea de rezistență.

În septembrie 1944 a revenit în Lorena, a fost ales deputat și devine Ministru de Finanțe în anul 1946 în cadrul guvernului Paul Ramadier. Între 1947 și 1948 a deținut funcția de Prim-Ministru. În lupta contra inflației și a pieței negre, a urmărit o politică de restricții pentru atingerea echilibrului bugetar.

Opera sa politică esențială se situează în perioada 1948- 1952, timp în care a îndeplinit funcția de ministru de externe și a imprimat orientări noi în politica externă a Franței. Dubla sa cultură a fost foarte utilă în realizarea reconcilierii franco-germane. În același timp, a pus fundația construcției europene, instalând o autoritate supra-națională la Luxemburg - Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului, care includea și Republica Federală Germania. Procesul început prin Tratatul de la Paris din 1951, a fost continuat prin proiectul pieței comune europene (CEE), ratificat la Roma în 1957. Schuman a mai îndeplinit un scurt mandat ca ministru de justiție în 1955, apoi între 1958 și 1960 a fost primul președinte al Adunării parlamentare europene.

A încetat din viață în 1963, un an după retragerea sa din viața politică.

Ca omagiu pentru contribuția sa la fondarea Uniunii Europene, bustul său a fost inclus printre cele 12 busturi de oameni politici reunite în Monumentul părinților fondatori ai Uniunii Europene, inaugurat la București, la 9 mai 2006, de Ziua Europei, pe Insula Trandafirilor din Parcul Herăstrău.[15]

1. ^ Robert Schuman and May 9th (în engleză), Direcția Generală Servicii de Cercetare Parlamentară[*],

2. ^ „Robert Schuman", Gemeinsame Normdatei

3. ^ Autoritatea BnF

4. ^ R. Schuman (în neerlandeză), Biografisch Portaal

5. ^ Robert Schuman (în franceză), base Sycomore

6. ^ Шуман Робер, Marea Enciclopedie Sovietică (1969-1978)[*]

7. ^ http://biography.yourdictionary.com/robert-schuman

8. ^ Geni.com

9. ^ http://www.vanderkrogt.net/statues/object.php?webpage=ST&record=lu021

10. ^ http://4umi.com/year?1963

11. ^ Le Luxembourg face à la construction européenne, direction Gilbert Trausch

12. ^ Fanfare Grand-Ducale de Clausen, 150e anniversaire. pe site, consultat la 9 mai 2013.

13. ^ 50 Joer Schuman Plang. Robert Schuman, Jean Monnet et les débuts de l'Europe, Centre d'Etudes et de Recherches Européennes Robert Schuman, Luxembourg 2000

14. ^ Conférence Olivaint este o asociație de studenți din Franța, fiind un centru de reflecție politică independentă de orice partid.

15. ^ „Inaugurarea monumentului dedicat Părinților Fondatori ai UE - 9 mai 2006 -". Arhivat din original la .

# data[].attributes.attachment_link.description
Jean-Baptiste Nicolas Robert Schuman (n. ,[2] [3] [4] [5] Luxemburg, Luxemburg [6] - d. ,[2] [6] [3] [7] Scy-Chazelles ⁠(d ) , Lorena, Franța [6] [8] [9] [10] ) a fost un politician, om de stat, avocat și diplomat francez. Este considerat drept unul din părinții fondatori ai Uniunii Europene.

# data[].attributes.body
Actual, Uniunea Europeană este formată din 27 de state membre.
Inițial, au fost numai 6, acestea fiind statele fondatoare, iar, în decursul a zeci de ani, au mai aderat și alte state, odată ce îndeplineau anumite condiții. Statele ce puneau valorile democratice ale UE și promovarea acestora, puteau fără ezitare să ceară aderarea la UE.
Cronologic, UE a ajuns la valoarea actuală astfel:
1951 - țările fondatoare
Franța, Germania, Italia, Olanda sau Țările de jos, Belgia, Luxemburg
1973
Irlanda, Regatul Unit, Danemarca
1981
Grecia
1986
Spania, Portugalia
2004
Polonia, Slovenia, Ungaria, Malta, Cipru, Letonia, Estonia, Lituania, Cehia, Slovacia
2007
România, Bulgaria
2013
Croația
2020
Regatul Unit părăsește Uniunea Europeană