# data[].attributes.body
Add a kezed Pistike (a gyermek nevével helyettesítünk)

Bújjunk be a kis ingbe.

Add a lábad nyújtsd ide.

A nadrágba bújjunk be!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Öltöztetős mondókák gyerekeknek

Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával.

1. Öltöztetős mondóka

Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével)

Bújjunk be a kis ingbe.

Add a lábad, nyújtsd ide,

A nadrágba bújjunk be!

2. Öltöztetős mondóka

Akármerre keresgetem,

Nem találom meg a zsebem!

Itt volt elől a nadrágon,

Most meg sehol nem találom.

Megvan, megvan! Látom, látom!

Fordítva van a nadrágom!

3. Öltöztetős mondóka

Egy - sapka fejre megy.

Kettő - nyakadra köss kendőt.

Három - hol a kesztyű-párom?

Négy - kabát nélkül nem mégy.

Öt - gyorsan cipőt köt.

Hat - húzd be a hasad.

Hét - gombolj be gallért.

Nyolc - ürül már a polc.

Kilenc- kong is a kredenc.

Tíz - az udvar tiszta víz.

Ha így szakad, na nem bánom,

A jó időt bent megvárom.

4. Öltöztetős mondóka

Felöltözött a kabát,

magát begombolta,

sehol sincsen fejére

került rá a kucsma.

Sehol sincsen nyakára

felkötötte sálját,

lyukas ujjú kesztyűjének

nem lelte a párját.

Sehol sincsen keze fázott,

azért maradt otthon,

kesztyű nélkül a kabát:

EZÉRT MARADT HOPPON!

5. Öltöztetős mondóka

Hacuka pacuka, minek ez a sok ruha?

Mire mindet fölveszem, szép kövérre növekszem.

Olyan leszek, mint egy medve,

Aki ki van kerekedve.

6. Öltöztetős mondóka

Lábadra húzd a csizmát,

nyakadba kerül a sál,

bújj bele a kabátba,

sapkát tedd a kobakra.

Na és itt van a kesztyű,

kezecskédre felkerül.

Így nem fázol,

de nem ám, hullhat a hó szaporán.

7. Öltöztetős mondóka

Sárgarigón sárga kabát,

jól érzi ám benne magát.

Hátha még egy frakkot kapna,

nem ismerne rá az apja!

Két lábára csizma, piros,

szép taréjjal lenne csinos.

Keverem és látom, baj már,

kicsit kakas, kicsit harkály!

8. Öltöztetős mondóka

Reggel jókor, fürgén kelek,

oviba megy minden gyerek.

Bugyit veszek, zoknit, szoknyát,

blúzból is szép, színes formát.

Nyáron szandál, ősszel cipő:

nem tréfál meg a rossz idő.

Télen sapkát, hozzá sálat:

megnézem a ruhatárat.

Hóviharban, hideg szélben:

csizmában a lábam nékem.

9. Öltöztetős mondóka

Öltözik a kisbaba,

Öltözteti anyuka.

Először az ingecskét,

utána a szvetterkét,

Bugyikát és nadrágot,

Zoknit és a topogót,

Fordulj erre, fordulj arra,

Felöltözött a kisbaba.

További mondókák gyerekeknek itt található.
Gyermekkel vagyok

# data[].attributes.attachment_link.description
Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával. 1. Öltöztetős mondóka Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével) Bújjunk be a kis ingbe. Add a lábad, nyújtsd ide, A nadrágba bújjunk be! 2. Öltöztetős mondóka Akármerre keresgetem, Nem találom meg a zsebem!

# data[].attributes.body
Mackónadrág

Van nekem egy mackógatyám,
Tegnap még a bátyámé volt,
De én mondom, uram atyám,
Régi darab, folt hátán folt.

Sosem tetszett, sosem vártam,
Hogy egyszer nálam kössön ki,
Erre mondják, hogy így jártam,
Nem lesz könnyű elnyűni.

Van esélyem egyáltalán?
Fejem egyre ezen töröm,
Eldugom a szekrény alá,
S fél év múlva jól kinövöm!

# data[].attributes.body
Hacuka, pacuka, minek ez a sok ruha?

Mire mindet fölveszem, szép kövérre növekszem.

Olyan leszek, mint egy medve,

Aki ki van kerekedve.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Öltöztetős mondókák gyerekeknek

Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával.

1. Öltöztetős mondóka

Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével)

Bújjunk be a kis ingbe.

Add a lábad, nyújtsd ide,

A nadrágba bújjunk be!

2. Öltöztetős mondóka

Akármerre keresgetem,

Nem találom meg a zsebem!

Itt volt elől a nadrágon,

Most meg sehol nem találom.

Megvan, megvan! Látom, látom!

Fordítva van a nadrágom!

3. Öltöztetős mondóka

Egy - sapka fejre megy.

Kettő - nyakadra köss kendőt.

Három - hol a kesztyű-párom?

Négy - kabát nélkül nem mégy.

Öt - gyorsan cipőt köt.

Hat - húzd be a hasad.

Hét - gombolj be gallért.

Nyolc - ürül már a polc.

Kilenc- kong is a kredenc.

Tíz - az udvar tiszta víz.

Ha így szakad, na nem bánom,

A jó időt bent megvárom.

4. Öltöztetős mondóka

Felöltözött a kabát,

magát begombolta,

sehol sincsen fejére

került rá a kucsma.

Sehol sincsen nyakára

felkötötte sálját,

lyukas ujjú kesztyűjének

nem lelte a párját.

Sehol sincsen keze fázott,

azért maradt otthon,

kesztyű nélkül a kabát:

EZÉRT MARADT HOPPON!

5. Öltöztetős mondóka

Hacuka pacuka, minek ez a sok ruha?

Mire mindet fölveszem, szép kövérre növekszem.

Olyan leszek, mint egy medve,

Aki ki van kerekedve.

6. Öltöztetős mondóka

Lábadra húzd a csizmát,

nyakadba kerül a sál,

bújj bele a kabátba,

sapkát tedd a kobakra.

Na és itt van a kesztyű,

kezecskédre felkerül.

Így nem fázol,

de nem ám, hullhat a hó szaporán.

7. Öltöztetős mondóka

Sárgarigón sárga kabát,

jól érzi ám benne magát.

Hátha még egy frakkot kapna,

nem ismerne rá az apja!

Két lábára csizma, piros,

szép taréjjal lenne csinos.

Keverem és látom, baj már,

kicsit kakas, kicsit harkály!

8. Öltöztetős mondóka

Reggel jókor, fürgén kelek,

oviba megy minden gyerek.

Bugyit veszek, zoknit, szoknyát,

blúzból is szép, színes formát.

Nyáron szandál, ősszel cipő:

nem tréfál meg a rossz idő.

Télen sapkát, hozzá sálat:

megnézem a ruhatárat.

Hóviharban, hideg szélben:

csizmában a lábam nékem.

9. Öltöztetős mondóka

Öltözik a kisbaba,

Öltözteti anyuka.

Először az ingecskét,

utána a szvetterkét,

Bugyikát és nadrágot,

Zoknit és a topogót,

Fordulj erre, fordulj arra,

Felöltözött a kisbaba.

További mondókák gyerekeknek itt található.
Gyermekkel vagyok

# data[].attributes.attachment_link.description
Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával. 1. Öltöztetős mondóka Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével) Bújjunk be a kis ingbe. Add a lábad, nyújtsd ide, A nadrágba bújjunk be! 2. Öltöztetős mondóka Akármerre keresgetem, Nem találom meg a zsebem!

# data[].attributes.body
Akármerre keresgetem,

Nem találom meg a zsebem!

Itt volt elől a nadrágon,

Most meg sehol nem találom!

Megvan, megvan! Látom, látom!

Fordítva van a nadrágom!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Öltöztetős mondókák gyerekeknek

Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával.

1. Öltöztetős mondóka

Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével)

Bújjunk be a kis ingbe.

Add a lábad, nyújtsd ide,

A nadrágba bújjunk be!

2. Öltöztetős mondóka

Akármerre keresgetem,

Nem találom meg a zsebem!

Itt volt elől a nadrágon,

Most meg sehol nem találom.

Megvan, megvan! Látom, látom!

Fordítva van a nadrágom!

3. Öltöztetős mondóka

Egy - sapka fejre megy.

Kettő - nyakadra köss kendőt.

Három - hol a kesztyű-párom?

Négy - kabát nélkül nem mégy.

Öt - gyorsan cipőt köt.

Hat - húzd be a hasad.

Hét - gombolj be gallért.

Nyolc - ürül már a polc.

Kilenc- kong is a kredenc.

Tíz - az udvar tiszta víz.

Ha így szakad, na nem bánom,

A jó időt bent megvárom.

4. Öltöztetős mondóka

Felöltözött a kabát,

magát begombolta,

sehol sincsen fejére

került rá a kucsma.

Sehol sincsen nyakára

felkötötte sálját,

lyukas ujjú kesztyűjének

nem lelte a párját.

Sehol sincsen keze fázott,

azért maradt otthon,

kesztyű nélkül a kabát:

EZÉRT MARADT HOPPON!

5. Öltöztetős mondóka

Hacuka pacuka, minek ez a sok ruha?

Mire mindet fölveszem, szép kövérre növekszem.

Olyan leszek, mint egy medve,

Aki ki van kerekedve.

6. Öltöztetős mondóka

Lábadra húzd a csizmát,

nyakadba kerül a sál,

bújj bele a kabátba,

sapkát tedd a kobakra.

Na és itt van a kesztyű,

kezecskédre felkerül.

Így nem fázol,

de nem ám, hullhat a hó szaporán.

7. Öltöztetős mondóka

Sárgarigón sárga kabát,

jól érzi ám benne magát.

Hátha még egy frakkot kapna,

nem ismerne rá az apja!

Két lábára csizma, piros,

szép taréjjal lenne csinos.

Keverem és látom, baj már,

kicsit kakas, kicsit harkály!

8. Öltöztetős mondóka

Reggel jókor, fürgén kelek,

oviba megy minden gyerek.

Bugyit veszek, zoknit, szoknyát,

blúzból is szép, színes formát.

Nyáron szandál, ősszel cipő:

nem tréfál meg a rossz idő.

Télen sapkát, hozzá sálat:

megnézem a ruhatárat.

Hóviharban, hideg szélben:

csizmában a lábam nékem.

9. Öltöztetős mondóka

Öltözik a kisbaba,

Öltözteti anyuka.

Először az ingecskét,

utána a szvetterkét,

Bugyikát és nadrágot,

Zoknit és a topogót,

Fordulj erre, fordulj arra,

Felöltözött a kisbaba.

További mondókák gyerekeknek itt található.
Gyermekkel vagyok

# data[].attributes.attachment_link.description
Cseperedő babánkat, kisebb gyermekünket talán egy kicsivel könnyebben tudjuk rávenni a reggeli készülődés során egy-egy öltöztetős mondókával. 1. Öltöztetős mondóka Add a kezed Pistike (helyettesítsük a gyermek nevével) Bújjunk be a kis ingbe. Add a lábad, nyújtsd ide, A nadrágba bújjunk be! 2. Öltöztetős mondóka Akármerre keresgetem, Nem találom meg a zsebem!

# data[].attributes.body
A piros kabát kalandja

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Volt egyszer egy takácsműhely, benne hét szövőszéken szőtt egyszerre a takács, akkora volt a szövőtudománya. De ha jól meggondoljuk, nem is volt ebben semmi csodálatos, hiszen a Pók volt a takácsmester, a pókok meg úgy jönnek erre a világra, hogy már töviről hegyire ismerik a takácsmesterséget. Egy napon a káposztapille kopogtatott be hozzá:

- Jó napot, jó napot, Pók mester!

- Neked is jó napot, kis káposztapille!

- Látom, látom, sző kegyelmed...

- Szövök, szövök, szövögetek, hétféle selyemszövetet...

- Selyemszövet kellene nekem is... Pilleruhának való jó selyem! ...Minden lepke olyan fényes, olyan kényes, szivárványos, ragyogó, csak én vagyok ilyen szegényes...

- No, ezen könnyen segíthetünk! Hétszer hétféle csillogó selymem van... Mindből lehet pilleruhátá varratni... A feleségem szépen varr... Olyan ruhád lesz, kis káposztapille, hogy a Pillangók Királynője sem visel különbet!...

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a Póknak, hálálkodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, libegett a kertben.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! - szólt le a nap az égről.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - Megismert a nap! Nem elég díszes a pilleruhám!!!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta legtarkábbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! a káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a réten.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! -nevetett le rá a kék ég.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - rám ismert az ég is...!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille. Válogatott három nap és három éjjel. Mire kiválasztotta legcsillogóbbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha. A legcsillogóbb pilleruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a tó felett.

- Lám, a kis káposztalepke! - mosolyodott el a tó. - A ragyogásával akarja becsapni a világot...

Elszégyellte magát a káposztapille. Szégyenében visszaszállt a takácsműhelybe. Bekopogott az ajtón, de senki sem válaszolt a kopogásra, mert a Pók feleségestül elutazott ezüstös ökörnyálon. A káposztapille levetette a csillogó pilleruhát, s odaakasztotta a kilincsre. Még most is ott van, ha el nem fújta a szél. De azóta, ha bárhol lebeg a káposztalepket, így szól a nap, az ég, a tó:

- Nézzétek, milyen szép ez a kis fehér káposztalepke!

La Peroci: Papucsok

Kisfaluban kicsik a házak, mind fehér, a tetők pirosak, az ablakok zöldek. Az udvarok tisztára söpörve, az út is tiszta.
Minden házban van kisgyerek, mind papucsban jár, pirosban, kékben, zöldben.

Kisfalu nagyon rendes kis falu, csak a gyerekek rendetlenek. Amikor este aludni mennek, egyik sem teszi a helyére a papucsát. Másnap reggel aztán kereshetik az asztal alatt, a kemence mögött, apa kabátzsebében. Keresik, de nem találják.
Egy reggel, mikor már az egész falu a meleg kávé édes illatával teli, Jancsi hiába kereste a papucsát.

- Anya, hol a papucsom? - kérdezte.

- Miért nem tetted a helyére? - felelte anya. - Látod, most elvitte a cica.

Ugyanígy járt a Sári is a szomszédban, Tini két házzal arrébb, Toncsi a szemközti házban. Ezen a reggelen Kisfaluban minden rendetlen gyerek papucsát elvitte a cica. A gyerekek mezítláb reggeliztek, és reggeli után nem szaladhattak ki az udvarra, mert még hûvös volt odakint, és mezítláb megfáztak volna.

Később kisütött a nap, felmelegedett az idõ, a gyerekek mezítláb, tarka ruháikban kiszaladtak az útra.

- Hol a papucsod? Hol a papucsod? - kérdezgették egymást.

- Elvitte a cica.

- Az enyémet is!

- Az enyémet is! - felelgették.

- Hol lakik a cica? - kérdezte valamelyik.

- Menjünk, keressük meg a cica házát! - kiáltotta Jancsi.

Ennek mindnyájan megörültek, s azon nyomban el is indultak. Az erdõ közepén egy fehérre meszelt, piros tetõs házacskát találtak. Az ajtón tábla:

MIRCI CICA CIPÉSZ

Mirci meghallotta a gyerekek hangját, és ajtót nyitott.

- Mit kívántok, gyerekek?

- A papucsainkat. Add vissza, kérlek, a papucsainkat - kérlelték.

Mirci kinyitotta az ajtót, és betessékelte õket. A falakon polcok, a polcokon papucsok, pirosak, zöldek, kékek, az egész falu minden gyerekének papucsa. És milyen szép rendben! Úgy sorakoztak egymás mellett, mint a katonák!

- Keresse meg mindegyik a magáét - szólt Mirci.

Ez bizony nem volt könnyű. A papucsok tiszták voltak, megfoltozva, megvarrva, rendbe téve mind. A gyerekek alig ismertek rájuk. De azért előbb-utóbb mindegyik megtalálta a magáét, csak a legkisebb, Bogyóka nem.

- Ha meg nem leled, mezítláb mész haza - szólt rá Mirci.

Bogyóka elpityeredett, a lába fázott. Az ő papucsa elnyűtt volt, rongyos, a polcon meg csupa szépen rendbe szedett papucs maradt.

- Megfázom - panaszkodott a kisfiú a cicának.

- Te vagy a legkisebb, de a legrendetlenebb is - szidta össze a cica -, de valóban megfáznál, ha mezítláb mennél haza - enyhült meg aztán, és előhozta Bogyóka papucsát. Mire leesik a hó, újat varrok neked - ígérte.

Meghallották ezt a többiek is. Visszaszaladtak, és kérték Mircit:

- Varrok nektek is - intett nekik Mirci, s azzal becsukta az ajtót. Az ablaküvegen át nézte, amint a tarka ruhás, piros, kék, zöld papucsos gyerekek hazafelé indultak. Leghátul Bogyóka botladozott.

Esik már a hó. Itt a tél. Mirci cica varrja már az új papucsokat. Pirosakat, zöldeket, kékeket. Mindet nyusziprémmel béleli, hogy jó meleg legyen, és meg ne fázzanak benne a gyerekek.

Mit gondoltok, helyre teszik-e ezután a papucsaikat, mielőtt este aludni mennek?

Gárdonyi Géza: A mindentudó kalap

Volt nagyapónak egy sima szőrű, magas tetejű, fekete kalapja. Sokszor meséltek arról. Azt mondták, hogy aki azt a kalapot fejére teszi, mindent tud. Lám, nagyapó is milyen okos, mindenhez ért: tud olvasni az újságból; szépen szóló fűzfa sípot farag; malmot csinál a papirosból, sőt azt is meg tudja mondani, hogy hányat mutat az óra.

És mindez a sok tudomány, tudjátok-e, hol van? A nagy fekete kalapban. Sokszor szerette volna a fejére tenni Pista ezt a mindentudó kalapot, de sohasem adták oda. Azt mondták neki, hogy nem tud eléggé vigyázni a drága kalapra; majd ha nagyobb lesz!

Pista csudálkozva nézte a nagy fekete kalapot. Néha megesett, hogy a saját fejére álmodta és ilyenkor annyi mindent tudott, hogy maga is bámult rajta; házat, hajót épített könnyűszerrel, meg tudott számlálni egy zsák diót, sőt egyszer repülni is tudott a kalappal, mint a madarak.

Egy délután a díványon aludt a nagyapó. Olyan mélyen aludt, hogy arra sem ébredt föl, mikor Pista kinyitotta az ajtót. A mindentudó kalap a kisasztalon feketéllett, s egy széken ott voltak a nagyapó felsőruhái is. Pistának a szeme szikrázott örömében. Lábujjhegyen osont a kisasztalhoz és a fejére nyomta a mindentudó kalapot.

A kalap nagy volt. Az egész feje beleszaladt. Legelőször is azt tapasztalta, hogy sötétség van a kalapban, és hogyha a kalap mindent tud is, azt az egyet nem tudja, hogyan kell a Pista fülén megállni. Végre a tarkójára támasztotta akalapot és így az arca szabad lett.

- No, lássuk hát, mit tudok? - kérdezte Pista.

Fölvett egy újságot és olvasni próbált, de nem tudott arról egyebet olvasni, mint amit maga kigondolt.

- Bizonyosan rossz az újság - szólt a gyerek-, nem jól van szerkesztve.

Megpróbálta a kártyákat: tud-e belőle magas tornyot építeni? Az sem sikerült.

- Rossz kártyák - szólt bosszankodva-, nagyapó sokszor mondta úgy kártyázás után, hogy rossz kártyák is vannak a világon.

Próbáljunk hát repülni. Megfogta a kezével akalap szélét, s a két lábát emelgette. Persze nem tudott repülni egy arasznyit sem. Pista ekkor gondolkodóba esett: hol lehet a hiba?

- Most már látom - úgymond -, hogy a kalap egymagában nem elég, bizonyosan a többi ruha is kell, hogy mindent tudjon az ember. Lassan, óvatosan magára vette a nagyapó kabátját, azután felhúzta a cipőjét és hogy a siker teljes legyen, a görbe végű botot is a kezébe vette.

- No, hát most legelőször is repüljünk, mint a ludak. Hogy bámul majd a nagyapó, ha fölötte fogok röpködni!

Nekiszaladt a repülésnek, mint a ludak szoktak, de ekkor jött csak a váratlan. Ahelyett, hogy felrepülhetett volna, megbotlott a nagy cipőkben és úgy elvágódott, hogy még a tenyerét is odacsapta a padlóhoz. A kalap ropogva gurult el a szobában. a bot nagyot csattant a padlón és a cipők is leestek a lábáról. Nagyapó fölébredt.

- Mit csinálsz, Pistika? - kérdezte a hason fekvő kis polgártól.

- Mindent akarok tudni - felelt síró hangon.

- Hogyan akarsz te mindent tudni?

- Hát a mindentudó kalappal.

- Jaj, kis barátom - szólt nevetve a nagyapó-, a kalap csak akkor mindentudó, mikor az én fejemen van.

Fésűs Éva: Bundavásár

Valamikor nagyon régen, amikor még híre sem volt nyusziprémnek vagy medvebundának, az állatok csupaszon áztak-fáztak a kerek erdő közepén. Az őzike sírva fakadt, hogy mi lesz, ha odaér a tél csikorgó hidege. Megtudta a dolgot egy mesebeli kis szűcs.

Nosza, nagyot gondolt! Ládáját felnyitotta: volt abban fényes szőrme, tündérkabátok puha bolyha. Majd ő varr az állatoknak bundát! Tüstént munkához látott. Ollója éjjel nappal csattogott, kezében ficánkolt a tű, látástól vakulásig. Amikor elkészült, szekérre rakta a temérdek bundát, és kihajtatott a kerek erdőre. Ott nagy hangon hirdetni kezdte:

- Megnyílott a bundavásár tessék, őzek és nyuszik!

Annak jut a legszebb bunda,

ki keveset alkuszik!

Van itt, kérem, mindenféle

nyusziködmön, rókaprém,

jó meleg a háta, ujja,

divatosra szabtam én.

Kifordítom, befordítom,

vállatokra igazítom,

mókus farka, medve mancsa,

nyuszi füle belefér!

Bújjék bele, aki fázik,

s nem ijeszti meg a tél!

Támadt is akkora tolongás, hogy a mókus nem találta meg az elejtett mogyorót. Az öreg medve tüstént odatoppant:

- Örülnék, ha nekem adnád

ezt a szép, bozontos barnát.

Lépesmézzel fizetek!

- Áll az alku - szólt a kis szűcs -, viheted!

- Jaj, de csinos ez a piros,

sima, rám szabott kabát!

Adok érte egy kacsát!

Vette, vitte. És mögötte jött a többi. Tolakodtak, furakodtak, könyököltek, veszekedtek, igyekeztek, csak hogy mindnek jusson bunda. Az őz gombát hozott érte, s kapott egy szép, pettyegetett, barna prémet. Bokázott is, olyan szép lett!
Bundát vett a vidra, pocok, ürge, menyét meg a borz. A zsugori, mérges hörcsög jó sokáig válogatott, s nem akarta kifizetni tömött pofazacskójából a maréknyi búzamagot.
Annál jobban ugrabugrált örömében a kis mókus, amikor belebújhatott rozsdabarna kabátjába:

- Nem is ázom, nem is fázom,

olyan meleg a kabátom!

Felöltözött a farkas, a vaddisznó, a nyúl. A mesebeli kis szűcs boldogan látta, hogy pompásan sikerült a vásár. Már éppen hazafelé készülődött, amikor váratlanul megszólította egy félénk hangocska.

- Mesebeli kis szűcs, én is nagyon fázom. Nem volna még egy bundácskád?

Nézi a kis szűcs, hogy ki az?... Hát, egy szegény sündisznó didergett a fűben. A nagy tolongásban az erősebbek minduntalan hátralökték, és neki nem jutott bunda.

- Ejnye - vakarta a füle tövét a kis szűcs -, miért nem igyekeztél, ügyeskedtél jobban? Már mindent eladtam. - Nézd meg, hátha mégis akad valami!

- Mondom, hogy semmim sincsen, hacsak...

- Hacsak???... - kérdezte reménykedve a sün, és apró szeme úgy csillogott, hogy a kis szűcs igazán megsajnálta. - hacsak ezt az ócska tűpárnát nem veszed a hátadra - mondta.

Mit volt mit tennie a szegény kicsi sünnek, annyira fázott, hogy a ronggyal bélelt tűpárnát azonmód magára vette. Beborította hátát, fejét. Hát bizony, ezzel nem nagyon dicsekedhetett! Legelőször a nyúl vette észre. És kacagva hátracsapta a fülét.

- Oda nézzetek, hogy néz ki a sün!

- Ó, te ostoba! Hogyan választhattál ilyen csúfságos bundát? - kényeskedett az őz. - Hiszen ez szúr!

- Mondhatom, jól megjártad! - kiáltotta hetykén a mókus, és mindjárt csúfolni kezdett: - Tüskés disznó! Tüskés disznó!

Szegény kis sün, akármerre fordult, mindenütt csúfolódó, fintorgó pofácskákat látott. De akkor ijedt meg csak igazán, amikor még a róka is eléje toppant, és szemtelenül kötekedni kezdett vele:

- Micsoda bunda! Hahaha!... No, hadd lássam legalább, hogy elöl vagy hátul gombos-e?

- Nem mutatom meg! - mondta a sün, és gyorsan összegömbölyödött ahogy csak bírt. Reszketett félelmében, hogy most mi lesz?

Róka koma meggondolatlanul odakapott.

- Hááá!... Aúúúú! - üvöltött is akkorát a következő pillanatban, hogy a cinegének torkán akadt a nóta. A rókát úgy összeszurkálta a sok kis meredező tű, hogy rémületében futásnak eredt, és a hetedik erdőig meg sem állt.

A csúfolódók elnémultak a meglepetéstől. Maga a kis sün is alig akarta elhinni, hogy ő most legyőzte a ravasz, erős rókát.

- Ejha! - szólalt meg végre a mókus. - Mégiscsak ez ám a bunda!

- De az ám! - mondat mackó bácsi. - Derék fickó vagy, öcsém!

Az őz lesütötte a szemét, a nyúl bocsánatot kért, de a boldog kis sün nem haragudott senkire. Sokkal nagyobb volt az öröme!
Meg is hempergett a vadkörtefa alatt, s hát, képzeljétek, amint felállt, mind a hátára tűzdelődtek a lepotyogott kis körték. Mi mindenre lesz még jó ez a tüskés bunda!...

A sok körtét hazavitte. Nekem is adott belőle, én pedig megígértem, hogy ezt a történetet elmesélem nektek.

Berg Judit: Zokni-mese

Rajzolunk egy kisfiút. Gergő lesz a neve. Ez pedig itt az anyukája. Gergő nagyon aranyos gyerek. Sokat segít anyunak.

Egyszer Gergő segített anyunak teregetni az erkélyen. Anyu felterítette a vizes ruhákat a szárítókötélre. Gergő mindegyik ruhára tett egy csipeszt, nehogy elfújja a szél.

Apu nadrágjára piros csipeszt rakott, anyu szoknyájára zöldet, saját pólójára pedig sárgát. Aztán anyu kiteregette Gergő zokniját. Gergő lila csipeszt tett az egyikre, de a másikról elfeledkezett. Arra a zoknira nem rakott csipeszt.

Aztán bementek a szobába, és anyu becsukta az erkélyajtót. Délután nagy szél kerekedett, csak úgy lobogtak a ruhák az erkélyen. Elrepülni nem tudtak, mert a csipeszek erősen tartották őket. De a szél elfújta Gergő zokniját, amelyiken nem volt csipesz. Nem vitte messzire, lepottyantotta a földre a ház előtt. Jött egy csica és megszagolta:

- Miáúú! Mi ez? Játék?

Szájába vette, forgatta, aztán ledobta a földre és a mancsával pofozgatta. Végül ráunt és otthagyta.

Aztán jött egy bácsi. Sáros volt a cipője és nem vette észre a zoknit. Rálépett és ment tovább. Szegény zokni csupa sár és piszok volt már.

Akkor arra jött Marika néni a kutyájával. A kiskutya meglátta a zoknit és felkapta. Ő is játszani akart vele. De Marika néni kivette a szájából és megnézte:

- Nahát, ez biztos a Gergő zoknija. Neki van ilyen szép csíkos. Azt mondta a kutyájának:

- Gyere, Buksikám felvisszük ezt a zoknit Gergőnek! Marika néni és Buksi kutya felmászott a második emeletre és becsöngettek Gergőékhez.

- Nem a tiéd ez a zokni? - kérdezte Marika néni Gergőt. - A földön találtuk.

- Biztosan lefújta az erkélyről a szél - mondta Gergő anyukája. - Köszönjük szépen.

- Milyen piszkos! - szomorodott el Gergő.

- Kiöblítjük és újra tiszta lesz - vigasztalta anyukája.

Gergő meleg vízzel, szappannal ügyesen kimosta a csíkos zoknit. Aztán kicsavarták és kivitték az erkélyre száradni. Gergő a legnagyobb kék csipeszt rakta rá, nehogy megint elvigye a szél.

Nézd meg az öltözködéssel kapcsolatos játékötleteket is!

# data[].attributes.attachment_link.title
Mesék az öltözködésről , mesék a ruhadarabokról | Játsszunk együtt!

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor az oviban a ruhadarabokkal foglalkozunk, sapkás fogót játszunk, öltözködő versenyt rendezünk, aztán jönnek a mesék az öltözködésről.

# data[].attributes.body
Berg Judit: Zokni-mese

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Volt egyszer egy takácsműhely, benne hét szövőszéken szőtt egyszerre a takács, akkora volt a szövőtudománya. De ha jól meggondoljuk, nem is volt ebben semmi csodálatos, hiszen a Pók volt a takácsmester, a pókok meg úgy jönnek erre a világra, hogy már töviről hegyire ismerik a takácsmesterséget. Egy napon a káposztapille kopogtatott be hozzá:

- Jó napot, jó napot, Pók mester!

- Neked is jó napot, kis káposztapille!

- Látom, látom, sző kegyelmed...

- Szövök, szövök, szövögetek, hétféle selyemszövetet...

- Selyemszövet kellene nekem is... Pilleruhának való jó selyem! ...Minden lepke olyan fényes, olyan kényes, szivárványos, ragyogó, csak én vagyok ilyen szegényes...

- No, ezen könnyen segíthetünk! Hétszer hétféle csillogó selymem van... Mindből lehet pilleruhátá varratni... A feleségem szépen varr... Olyan ruhád lesz, kis káposztapille, hogy a Pillangók Királynője sem visel különbet!...

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a Póknak, hálálkodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, libegett a kertben.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! - szólt le a nap az égről.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - Megismert a nap! Nem elég díszes a pilleruhám!!!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta legtarkábbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! a káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a réten.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! -nevetett le rá a kék ég.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - rám ismert az ég is...!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille. Válogatott három nap és három éjjel. Mire kiválasztotta legcsillogóbbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha. A legcsillogóbb pilleruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a tó felett.

- Lám, a kis káposztalepke! - mosolyodott el a tó. - A ragyogásával akarja becsapni a világot...

Elszégyellte magát a káposztapille. Szégyenében visszaszállt a takácsműhelybe. Bekopogott az ajtón, de senki sem válaszolt a kopogásra, mert a Pók feleségestül elutazott ezüstös ökörnyálon. A káposztapille levetette a csillogó pilleruhát, s odaakasztotta a kilincsre. Még most is ott van, ha el nem fújta a szél. De azóta, ha bárhol lebeg a káposztalepket, így szól a nap, az ég, a tó:

- Nézzétek, milyen szép ez a kis fehér káposztalepke!

La Peroci: Papucsok

Kisfaluban kicsik a házak, mind fehér, a tetők pirosak, az ablakok zöldek. Az udvarok tisztára söpörve, az út is tiszta.
Minden házban van kisgyerek, mind papucsban jár, pirosban, kékben, zöldben.

Kisfalu nagyon rendes kis falu, csak a gyerekek rendetlenek. Amikor este aludni mennek, egyik sem teszi a helyére a papucsát. Másnap reggel aztán kereshetik az asztal alatt, a kemence mögött, apa kabátzsebében. Keresik, de nem találják.
Egy reggel, mikor már az egész falu a meleg kávé édes illatával teli, Jancsi hiába kereste a papucsát.

- Anya, hol a papucsom? - kérdezte.

- Miért nem tetted a helyére? - felelte anya. - Látod, most elvitte a cica.

Ugyanígy járt a Sári is a szomszédban, Tini két házzal arrébb, Toncsi a szemközti házban. Ezen a reggelen Kisfaluban minden rendetlen gyerek papucsát elvitte a cica. A gyerekek mezítláb reggeliztek, és reggeli után nem szaladhattak ki az udvarra, mert még hûvös volt odakint, és mezítláb megfáztak volna.

Később kisütött a nap, felmelegedett az idõ, a gyerekek mezítláb, tarka ruháikban kiszaladtak az útra.

- Hol a papucsod? Hol a papucsod? - kérdezgették egymást.

- Elvitte a cica.

- Az enyémet is!

- Az enyémet is! - felelgették.

- Hol lakik a cica? - kérdezte valamelyik.

- Menjünk, keressük meg a cica házát! - kiáltotta Jancsi.

Ennek mindnyájan megörültek, s azon nyomban el is indultak. Az erdõ közepén egy fehérre meszelt, piros tetõs házacskát találtak. Az ajtón tábla:

MIRCI CICA CIPÉSZ

Mirci meghallotta a gyerekek hangját, és ajtót nyitott.

- Mit kívántok, gyerekek?

- A papucsainkat. Add vissza, kérlek, a papucsainkat - kérlelték.

Mirci kinyitotta az ajtót, és betessékelte õket. A falakon polcok, a polcokon papucsok, pirosak, zöldek, kékek, az egész falu minden gyerekének papucsa. És milyen szép rendben! Úgy sorakoztak egymás mellett, mint a katonák!

- Keresse meg mindegyik a magáét - szólt Mirci.

Ez bizony nem volt könnyű. A papucsok tiszták voltak, megfoltozva, megvarrva, rendbe téve mind. A gyerekek alig ismertek rájuk. De azért előbb-utóbb mindegyik megtalálta a magáét, csak a legkisebb, Bogyóka nem.

- Ha meg nem leled, mezítláb mész haza - szólt rá Mirci.

Bogyóka elpityeredett, a lába fázott. Az ő papucsa elnyűtt volt, rongyos, a polcon meg csupa szépen rendbe szedett papucs maradt.

- Megfázom - panaszkodott a kisfiú a cicának.

- Te vagy a legkisebb, de a legrendetlenebb is - szidta össze a cica -, de valóban megfáznál, ha mezítláb mennél haza - enyhült meg aztán, és előhozta Bogyóka papucsát. Mire leesik a hó, újat varrok neked - ígérte.

Meghallották ezt a többiek is. Visszaszaladtak, és kérték Mircit:

- Varrok nektek is - intett nekik Mirci, s azzal becsukta az ajtót. Az ablaküvegen át nézte, amint a tarka ruhás, piros, kék, zöld papucsos gyerekek hazafelé indultak. Leghátul Bogyóka botladozott.

Esik már a hó. Itt a tél. Mirci cica varrja már az új papucsokat. Pirosakat, zöldeket, kékeket. Mindet nyusziprémmel béleli, hogy jó meleg legyen, és meg ne fázzanak benne a gyerekek.

Mit gondoltok, helyre teszik-e ezután a papucsaikat, mielőtt este aludni mennek?

Gárdonyi Géza: A mindentudó kalap

Volt nagyapónak egy sima szőrű, magas tetejű, fekete kalapja. Sokszor meséltek arról. Azt mondták, hogy aki azt a kalapot fejére teszi, mindent tud. Lám, nagyapó is milyen okos, mindenhez ért: tud olvasni az újságból; szépen szóló fűzfa sípot farag; malmot csinál a papirosból, sőt azt is meg tudja mondani, hogy hányat mutat az óra.

És mindez a sok tudomány, tudjátok-e, hol van? A nagy fekete kalapban. Sokszor szerette volna a fejére tenni Pista ezt a mindentudó kalapot, de sohasem adták oda. Azt mondták neki, hogy nem tud eléggé vigyázni a drága kalapra; majd ha nagyobb lesz!

Pista csudálkozva nézte a nagy fekete kalapot. Néha megesett, hogy a saját fejére álmodta és ilyenkor annyi mindent tudott, hogy maga is bámult rajta; házat, hajót épített könnyűszerrel, meg tudott számlálni egy zsák diót, sőt egyszer repülni is tudott a kalappal, mint a madarak.

Egy délután a díványon aludt a nagyapó. Olyan mélyen aludt, hogy arra sem ébredt föl, mikor Pista kinyitotta az ajtót. A mindentudó kalap a kisasztalon feketéllett, s egy széken ott voltak a nagyapó felsőruhái is. Pistának a szeme szikrázott örömében. Lábujjhegyen osont a kisasztalhoz és a fejére nyomta a mindentudó kalapot.

A kalap nagy volt. Az egész feje beleszaladt. Legelőször is azt tapasztalta, hogy sötétség van a kalapban, és hogyha a kalap mindent tud is, azt az egyet nem tudja, hogyan kell a Pista fülén megállni. Végre a tarkójára támasztotta akalapot és így az arca szabad lett.

- No, lássuk hát, mit tudok? - kérdezte Pista.

Fölvett egy újságot és olvasni próbált, de nem tudott arról egyebet olvasni, mint amit maga kigondolt.

- Bizonyosan rossz az újság - szólt a gyerek-, nem jól van szerkesztve.

Megpróbálta a kártyákat: tud-e belőle magas tornyot építeni? Az sem sikerült.

- Rossz kártyák - szólt bosszankodva-, nagyapó sokszor mondta úgy kártyázás után, hogy rossz kártyák is vannak a világon.

Próbáljunk hát repülni. Megfogta a kezével akalap szélét, s a két lábát emelgette. Persze nem tudott repülni egy arasznyit sem. Pista ekkor gondolkodóba esett: hol lehet a hiba?

- Most már látom - úgymond -, hogy a kalap egymagában nem elég, bizonyosan a többi ruha is kell, hogy mindent tudjon az ember. Lassan, óvatosan magára vette a nagyapó kabátját, azután felhúzta a cipőjét és hogy a siker teljes legyen, a görbe végű botot is a kezébe vette.

- No, hát most legelőször is repüljünk, mint a ludak. Hogy bámul majd a nagyapó, ha fölötte fogok röpködni!

Nekiszaladt a repülésnek, mint a ludak szoktak, de ekkor jött csak a váratlan. Ahelyett, hogy felrepülhetett volna, megbotlott a nagy cipőkben és úgy elvágódott, hogy még a tenyerét is odacsapta a padlóhoz. A kalap ropogva gurult el a szobában. a bot nagyot csattant a padlón és a cipők is leestek a lábáról. Nagyapó fölébredt.

- Mit csinálsz, Pistika? - kérdezte a hason fekvő kis polgártól.

- Mindent akarok tudni - felelt síró hangon.

- Hogyan akarsz te mindent tudni?

- Hát a mindentudó kalappal.

- Jaj, kis barátom - szólt nevetve a nagyapó-, a kalap csak akkor mindentudó, mikor az én fejemen van.

Fésűs Éva: Bundavásár

Valamikor nagyon régen, amikor még híre sem volt nyusziprémnek vagy medvebundának, az állatok csupaszon áztak-fáztak a kerek erdő közepén. Az őzike sírva fakadt, hogy mi lesz, ha odaér a tél csikorgó hidege. Megtudta a dolgot egy mesebeli kis szűcs.

Nosza, nagyot gondolt! Ládáját felnyitotta: volt abban fényes szőrme, tündérkabátok puha bolyha. Majd ő varr az állatoknak bundát! Tüstént munkához látott. Ollója éjjel nappal csattogott, kezében ficánkolt a tű, látástól vakulásig. Amikor elkészült, szekérre rakta a temérdek bundát, és kihajtatott a kerek erdőre. Ott nagy hangon hirdetni kezdte:

- Megnyílott a bundavásár tessék, őzek és nyuszik!

Annak jut a legszebb bunda,

ki keveset alkuszik!

Van itt, kérem, mindenféle

nyusziködmön, rókaprém,

jó meleg a háta, ujja,

divatosra szabtam én.

Kifordítom, befordítom,

vállatokra igazítom,

mókus farka, medve mancsa,

nyuszi füle belefér!

Bújjék bele, aki fázik,

s nem ijeszti meg a tél!

Támadt is akkora tolongás, hogy a mókus nem találta meg az elejtett mogyorót. Az öreg medve tüstént odatoppant:

- Örülnék, ha nekem adnád

ezt a szép, bozontos barnát.

Lépesmézzel fizetek!

- Áll az alku - szólt a kis szűcs -, viheted!

- Jaj, de csinos ez a piros,

sima, rám szabott kabát!

Adok érte egy kacsát!

Vette, vitte. És mögötte jött a többi. Tolakodtak, furakodtak, könyököltek, veszekedtek, igyekeztek, csak hogy mindnek jusson bunda. Az őz gombát hozott érte, s kapott egy szép, pettyegetett, barna prémet. Bokázott is, olyan szép lett!
Bundát vett a vidra, pocok, ürge, menyét meg a borz. A zsugori, mérges hörcsög jó sokáig válogatott, s nem akarta kifizetni tömött pofazacskójából a maréknyi búzamagot.
Annál jobban ugrabugrált örömében a kis mókus, amikor belebújhatott rozsdabarna kabátjába:

- Nem is ázom, nem is fázom,

olyan meleg a kabátom!

Felöltözött a farkas, a vaddisznó, a nyúl. A mesebeli kis szűcs boldogan látta, hogy pompásan sikerült a vásár. Már éppen hazafelé készülődött, amikor váratlanul megszólította egy félénk hangocska.

- Mesebeli kis szűcs, én is nagyon fázom. Nem volna még egy bundácskád?

Nézi a kis szűcs, hogy ki az?... Hát, egy szegény sündisznó didergett a fűben. A nagy tolongásban az erősebbek minduntalan hátralökték, és neki nem jutott bunda.

- Ejnye - vakarta a füle tövét a kis szűcs -, miért nem igyekeztél, ügyeskedtél jobban? Már mindent eladtam. - Nézd meg, hátha mégis akad valami!

- Mondom, hogy semmim sincsen, hacsak...

- Hacsak???... - kérdezte reménykedve a sün, és apró szeme úgy csillogott, hogy a kis szűcs igazán megsajnálta. - hacsak ezt az ócska tűpárnát nem veszed a hátadra - mondta.

Mit volt mit tennie a szegény kicsi sünnek, annyira fázott, hogy a ronggyal bélelt tűpárnát azonmód magára vette. Beborította hátát, fejét. Hát bizony, ezzel nem nagyon dicsekedhetett! Legelőször a nyúl vette észre. És kacagva hátracsapta a fülét.

- Oda nézzetek, hogy néz ki a sün!

- Ó, te ostoba! Hogyan választhattál ilyen csúfságos bundát? - kényeskedett az őz. - Hiszen ez szúr!

- Mondhatom, jól megjártad! - kiáltotta hetykén a mókus, és mindjárt csúfolni kezdett: - Tüskés disznó! Tüskés disznó!

Szegény kis sün, akármerre fordult, mindenütt csúfolódó, fintorgó pofácskákat látott. De akkor ijedt meg csak igazán, amikor még a róka is eléje toppant, és szemtelenül kötekedni kezdett vele:

- Micsoda bunda! Hahaha!... No, hadd lássam legalább, hogy elöl vagy hátul gombos-e?

- Nem mutatom meg! - mondta a sün, és gyorsan összegömbölyödött ahogy csak bírt. Reszketett félelmében, hogy most mi lesz?

Róka koma meggondolatlanul odakapott.

- Hááá!... Aúúúú! - üvöltött is akkorát a következő pillanatban, hogy a cinegének torkán akadt a nóta. A rókát úgy összeszurkálta a sok kis meredező tű, hogy rémületében futásnak eredt, és a hetedik erdőig meg sem állt.

A csúfolódók elnémultak a meglepetéstől. Maga a kis sün is alig akarta elhinni, hogy ő most legyőzte a ravasz, erős rókát.

- Ejha! - szólalt meg végre a mókus. - Mégiscsak ez ám a bunda!

- De az ám! - mondat mackó bácsi. - Derék fickó vagy, öcsém!

Az őz lesütötte a szemét, a nyúl bocsánatot kért, de a boldog kis sün nem haragudott senkire. Sokkal nagyobb volt az öröme!
Meg is hempergett a vadkörtefa alatt, s hát, képzeljétek, amint felállt, mind a hátára tűzdelődtek a lepotyogott kis körték. Mi mindenre lesz még jó ez a tüskés bunda!...

A sok körtét hazavitte. Nekem is adott belőle, én pedig megígértem, hogy ezt a történetet elmesélem nektek.

Berg Judit: Zokni-mese

Rajzolunk egy kisfiút. Gergő lesz a neve. Ez pedig itt az anyukája. Gergő nagyon aranyos gyerek. Sokat segít anyunak.

Egyszer Gergő segített anyunak teregetni az erkélyen. Anyu felterítette a vizes ruhákat a szárítókötélre. Gergő mindegyik ruhára tett egy csipeszt, nehogy elfújja a szél.

Apu nadrágjára piros csipeszt rakott, anyu szoknyájára zöldet, saját pólójára pedig sárgát. Aztán anyu kiteregette Gergő zokniját. Gergő lila csipeszt tett az egyikre, de a másikról elfeledkezett. Arra a zoknira nem rakott csipeszt.

Aztán bementek a szobába, és anyu becsukta az erkélyajtót. Délután nagy szél kerekedett, csak úgy lobogtak a ruhák az erkélyen. Elrepülni nem tudtak, mert a csipeszek erősen tartották őket. De a szél elfújta Gergő zokniját, amelyiken nem volt csipesz. Nem vitte messzire, lepottyantotta a földre a ház előtt. Jött egy csica és megszagolta:

- Miáúú! Mi ez? Játék?

Szájába vette, forgatta, aztán ledobta a földre és a mancsával pofozgatta. Végül ráunt és otthagyta.

Aztán jött egy bácsi. Sáros volt a cipője és nem vette észre a zoknit. Rálépett és ment tovább. Szegény zokni csupa sár és piszok volt már.

Akkor arra jött Marika néni a kutyájával. A kiskutya meglátta a zoknit és felkapta. Ő is játszani akart vele. De Marika néni kivette a szájából és megnézte:

- Nahát, ez biztos a Gergő zoknija. Neki van ilyen szép csíkos. Azt mondta a kutyájának:

- Gyere, Buksikám felvisszük ezt a zoknit Gergőnek! Marika néni és Buksi kutya felmászott a második emeletre és becsöngettek Gergőékhez.

- Nem a tiéd ez a zokni? - kérdezte Marika néni Gergőt. - A földön találtuk.

- Biztosan lefújta az erkélyről a szél - mondta Gergő anyukája. - Köszönjük szépen.

- Milyen piszkos! - szomorodott el Gergő.

- Kiöblítjük és újra tiszta lesz - vigasztalta anyukája.

Gergő meleg vízzel, szappannal ügyesen kimosta a csíkos zoknit. Aztán kicsavarták és kivitték az erkélyre száradni. Gergő a legnagyobb kék csipeszt rakta rá, nehogy megint elvigye a szél.

Nézd meg az öltözködéssel kapcsolatos játékötleteket is!

# data[].attributes.attachment_link.title
Mesék az öltözködésről , mesék a ruhadarabokról | Játsszunk együtt!

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor az oviban a ruhadarabokkal foglalkozunk, sapkás fogót játszunk, öltözködő versenyt rendezünk, aztán jönnek a mesék az öltözködésről.

# data[].attributes.body
La Peroci: Papucsok

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Volt egyszer egy takácsműhely, benne hét szövőszéken szőtt egyszerre a takács, akkora volt a szövőtudománya. De ha jól meggondoljuk, nem is volt ebben semmi csodálatos, hiszen a Pók volt a takácsmester, a pókok meg úgy jönnek erre a világra, hogy már töviről hegyire ismerik a takácsmesterséget. Egy napon a káposztapille kopogtatott be hozzá:

- Jó napot, jó napot, Pók mester!

- Neked is jó napot, kis káposztapille!

- Látom, látom, sző kegyelmed...

- Szövök, szövök, szövögetek, hétféle selyemszövetet...

- Selyemszövet kellene nekem is... Pilleruhának való jó selyem! ...Minden lepke olyan fényes, olyan kényes, szivárványos, ragyogó, csak én vagyok ilyen szegényes...

- No, ezen könnyen segíthetünk! Hétszer hétféle csillogó selymem van... Mindből lehet pilleruhátá varratni... A feleségem szépen varr... Olyan ruhád lesz, kis káposztapille, hogy a Pillangók Királynője sem visel különbet!...

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a Póknak, hálálkodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, libegett a kertben.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! - szólt le a nap az égről.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - Megismert a nap! Nem elég díszes a pilleruhám!!!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta legtarkábbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! a káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a réten.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! -nevetett le rá a kék ég.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - rám ismert az ég is...!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille. Válogatott három nap és három éjjel. Mire kiválasztotta legcsillogóbbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha. A legcsillogóbb pilleruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a tó felett.

- Lám, a kis káposztalepke! - mosolyodott el a tó. - A ragyogásával akarja becsapni a világot...

Elszégyellte magát a káposztapille. Szégyenében visszaszállt a takácsműhelybe. Bekopogott az ajtón, de senki sem válaszolt a kopogásra, mert a Pók feleségestül elutazott ezüstös ökörnyálon. A káposztapille levetette a csillogó pilleruhát, s odaakasztotta a kilincsre. Még most is ott van, ha el nem fújta a szél. De azóta, ha bárhol lebeg a káposztalepket, így szól a nap, az ég, a tó:

- Nézzétek, milyen szép ez a kis fehér káposztalepke!

La Peroci: Papucsok

Kisfaluban kicsik a házak, mind fehér, a tetők pirosak, az ablakok zöldek. Az udvarok tisztára söpörve, az út is tiszta.
Minden házban van kisgyerek, mind papucsban jár, pirosban, kékben, zöldben.

Kisfalu nagyon rendes kis falu, csak a gyerekek rendetlenek. Amikor este aludni mennek, egyik sem teszi a helyére a papucsát. Másnap reggel aztán kereshetik az asztal alatt, a kemence mögött, apa kabátzsebében. Keresik, de nem találják.
Egy reggel, mikor már az egész falu a meleg kávé édes illatával teli, Jancsi hiába kereste a papucsát.

- Anya, hol a papucsom? - kérdezte.

- Miért nem tetted a helyére? - felelte anya. - Látod, most elvitte a cica.

Ugyanígy járt a Sári is a szomszédban, Tini két házzal arrébb, Toncsi a szemközti házban. Ezen a reggelen Kisfaluban minden rendetlen gyerek papucsát elvitte a cica. A gyerekek mezítláb reggeliztek, és reggeli után nem szaladhattak ki az udvarra, mert még hûvös volt odakint, és mezítláb megfáztak volna.

Később kisütött a nap, felmelegedett az idõ, a gyerekek mezítláb, tarka ruháikban kiszaladtak az útra.

- Hol a papucsod? Hol a papucsod? - kérdezgették egymást.

- Elvitte a cica.

- Az enyémet is!

- Az enyémet is! - felelgették.

- Hol lakik a cica? - kérdezte valamelyik.

- Menjünk, keressük meg a cica házát! - kiáltotta Jancsi.

Ennek mindnyájan megörültek, s azon nyomban el is indultak. Az erdõ közepén egy fehérre meszelt, piros tetõs házacskát találtak. Az ajtón tábla:

MIRCI CICA CIPÉSZ

Mirci meghallotta a gyerekek hangját, és ajtót nyitott.

- Mit kívántok, gyerekek?

- A papucsainkat. Add vissza, kérlek, a papucsainkat - kérlelték.

Mirci kinyitotta az ajtót, és betessékelte õket. A falakon polcok, a polcokon papucsok, pirosak, zöldek, kékek, az egész falu minden gyerekének papucsa. És milyen szép rendben! Úgy sorakoztak egymás mellett, mint a katonák!

- Keresse meg mindegyik a magáét - szólt Mirci.

Ez bizony nem volt könnyű. A papucsok tiszták voltak, megfoltozva, megvarrva, rendbe téve mind. A gyerekek alig ismertek rájuk. De azért előbb-utóbb mindegyik megtalálta a magáét, csak a legkisebb, Bogyóka nem.

- Ha meg nem leled, mezítláb mész haza - szólt rá Mirci.

Bogyóka elpityeredett, a lába fázott. Az ő papucsa elnyűtt volt, rongyos, a polcon meg csupa szépen rendbe szedett papucs maradt.

- Megfázom - panaszkodott a kisfiú a cicának.

- Te vagy a legkisebb, de a legrendetlenebb is - szidta össze a cica -, de valóban megfáznál, ha mezítláb mennél haza - enyhült meg aztán, és előhozta Bogyóka papucsát. Mire leesik a hó, újat varrok neked - ígérte.

Meghallották ezt a többiek is. Visszaszaladtak, és kérték Mircit:

- Varrok nektek is - intett nekik Mirci, s azzal becsukta az ajtót. Az ablaküvegen át nézte, amint a tarka ruhás, piros, kék, zöld papucsos gyerekek hazafelé indultak. Leghátul Bogyóka botladozott.

Esik már a hó. Itt a tél. Mirci cica varrja már az új papucsokat. Pirosakat, zöldeket, kékeket. Mindet nyusziprémmel béleli, hogy jó meleg legyen, és meg ne fázzanak benne a gyerekek.

Mit gondoltok, helyre teszik-e ezután a papucsaikat, mielőtt este aludni mennek?

Gárdonyi Géza: A mindentudó kalap

Volt nagyapónak egy sima szőrű, magas tetejű, fekete kalapja. Sokszor meséltek arról. Azt mondták, hogy aki azt a kalapot fejére teszi, mindent tud. Lám, nagyapó is milyen okos, mindenhez ért: tud olvasni az újságból; szépen szóló fűzfa sípot farag; malmot csinál a papirosból, sőt azt is meg tudja mondani, hogy hányat mutat az óra.

És mindez a sok tudomány, tudjátok-e, hol van? A nagy fekete kalapban. Sokszor szerette volna a fejére tenni Pista ezt a mindentudó kalapot, de sohasem adták oda. Azt mondták neki, hogy nem tud eléggé vigyázni a drága kalapra; majd ha nagyobb lesz!

Pista csudálkozva nézte a nagy fekete kalapot. Néha megesett, hogy a saját fejére álmodta és ilyenkor annyi mindent tudott, hogy maga is bámult rajta; házat, hajót épített könnyűszerrel, meg tudott számlálni egy zsák diót, sőt egyszer repülni is tudott a kalappal, mint a madarak.

Egy délután a díványon aludt a nagyapó. Olyan mélyen aludt, hogy arra sem ébredt föl, mikor Pista kinyitotta az ajtót. A mindentudó kalap a kisasztalon feketéllett, s egy széken ott voltak a nagyapó felsőruhái is. Pistának a szeme szikrázott örömében. Lábujjhegyen osont a kisasztalhoz és a fejére nyomta a mindentudó kalapot.

A kalap nagy volt. Az egész feje beleszaladt. Legelőször is azt tapasztalta, hogy sötétség van a kalapban, és hogyha a kalap mindent tud is, azt az egyet nem tudja, hogyan kell a Pista fülén megállni. Végre a tarkójára támasztotta akalapot és így az arca szabad lett.

- No, lássuk hát, mit tudok? - kérdezte Pista.

Fölvett egy újságot és olvasni próbált, de nem tudott arról egyebet olvasni, mint amit maga kigondolt.

- Bizonyosan rossz az újság - szólt a gyerek-, nem jól van szerkesztve.

Megpróbálta a kártyákat: tud-e belőle magas tornyot építeni? Az sem sikerült.

- Rossz kártyák - szólt bosszankodva-, nagyapó sokszor mondta úgy kártyázás után, hogy rossz kártyák is vannak a világon.

Próbáljunk hát repülni. Megfogta a kezével akalap szélét, s a két lábát emelgette. Persze nem tudott repülni egy arasznyit sem. Pista ekkor gondolkodóba esett: hol lehet a hiba?

- Most már látom - úgymond -, hogy a kalap egymagában nem elég, bizonyosan a többi ruha is kell, hogy mindent tudjon az ember. Lassan, óvatosan magára vette a nagyapó kabátját, azután felhúzta a cipőjét és hogy a siker teljes legyen, a görbe végű botot is a kezébe vette.

- No, hát most legelőször is repüljünk, mint a ludak. Hogy bámul majd a nagyapó, ha fölötte fogok röpködni!

Nekiszaladt a repülésnek, mint a ludak szoktak, de ekkor jött csak a váratlan. Ahelyett, hogy felrepülhetett volna, megbotlott a nagy cipőkben és úgy elvágódott, hogy még a tenyerét is odacsapta a padlóhoz. A kalap ropogva gurult el a szobában. a bot nagyot csattant a padlón és a cipők is leestek a lábáról. Nagyapó fölébredt.

- Mit csinálsz, Pistika? - kérdezte a hason fekvő kis polgártól.

- Mindent akarok tudni - felelt síró hangon.

- Hogyan akarsz te mindent tudni?

- Hát a mindentudó kalappal.

- Jaj, kis barátom - szólt nevetve a nagyapó-, a kalap csak akkor mindentudó, mikor az én fejemen van.

Fésűs Éva: Bundavásár

Valamikor nagyon régen, amikor még híre sem volt nyusziprémnek vagy medvebundának, az állatok csupaszon áztak-fáztak a kerek erdő közepén. Az őzike sírva fakadt, hogy mi lesz, ha odaér a tél csikorgó hidege. Megtudta a dolgot egy mesebeli kis szűcs.

Nosza, nagyot gondolt! Ládáját felnyitotta: volt abban fényes szőrme, tündérkabátok puha bolyha. Majd ő varr az állatoknak bundát! Tüstént munkához látott. Ollója éjjel nappal csattogott, kezében ficánkolt a tű, látástól vakulásig. Amikor elkészült, szekérre rakta a temérdek bundát, és kihajtatott a kerek erdőre. Ott nagy hangon hirdetni kezdte:

- Megnyílott a bundavásár tessék, őzek és nyuszik!

Annak jut a legszebb bunda,

ki keveset alkuszik!

Van itt, kérem, mindenféle

nyusziködmön, rókaprém,

jó meleg a háta, ujja,

divatosra szabtam én.

Kifordítom, befordítom,

vállatokra igazítom,

mókus farka, medve mancsa,

nyuszi füle belefér!

Bújjék bele, aki fázik,

s nem ijeszti meg a tél!

Támadt is akkora tolongás, hogy a mókus nem találta meg az elejtett mogyorót. Az öreg medve tüstént odatoppant:

- Örülnék, ha nekem adnád

ezt a szép, bozontos barnát.

Lépesmézzel fizetek!

- Áll az alku - szólt a kis szűcs -, viheted!

- Jaj, de csinos ez a piros,

sima, rám szabott kabát!

Adok érte egy kacsát!

Vette, vitte. És mögötte jött a többi. Tolakodtak, furakodtak, könyököltek, veszekedtek, igyekeztek, csak hogy mindnek jusson bunda. Az őz gombát hozott érte, s kapott egy szép, pettyegetett, barna prémet. Bokázott is, olyan szép lett!
Bundát vett a vidra, pocok, ürge, menyét meg a borz. A zsugori, mérges hörcsög jó sokáig válogatott, s nem akarta kifizetni tömött pofazacskójából a maréknyi búzamagot.
Annál jobban ugrabugrált örömében a kis mókus, amikor belebújhatott rozsdabarna kabátjába:

- Nem is ázom, nem is fázom,

olyan meleg a kabátom!

Felöltözött a farkas, a vaddisznó, a nyúl. A mesebeli kis szűcs boldogan látta, hogy pompásan sikerült a vásár. Már éppen hazafelé készülődött, amikor váratlanul megszólította egy félénk hangocska.

- Mesebeli kis szűcs, én is nagyon fázom. Nem volna még egy bundácskád?

Nézi a kis szűcs, hogy ki az?... Hát, egy szegény sündisznó didergett a fűben. A nagy tolongásban az erősebbek minduntalan hátralökték, és neki nem jutott bunda.

- Ejnye - vakarta a füle tövét a kis szűcs -, miért nem igyekeztél, ügyeskedtél jobban? Már mindent eladtam. - Nézd meg, hátha mégis akad valami!

- Mondom, hogy semmim sincsen, hacsak...

- Hacsak???... - kérdezte reménykedve a sün, és apró szeme úgy csillogott, hogy a kis szűcs igazán megsajnálta. - hacsak ezt az ócska tűpárnát nem veszed a hátadra - mondta.

Mit volt mit tennie a szegény kicsi sünnek, annyira fázott, hogy a ronggyal bélelt tűpárnát azonmód magára vette. Beborította hátát, fejét. Hát bizony, ezzel nem nagyon dicsekedhetett! Legelőször a nyúl vette észre. És kacagva hátracsapta a fülét.

- Oda nézzetek, hogy néz ki a sün!

- Ó, te ostoba! Hogyan választhattál ilyen csúfságos bundát? - kényeskedett az őz. - Hiszen ez szúr!

- Mondhatom, jól megjártad! - kiáltotta hetykén a mókus, és mindjárt csúfolni kezdett: - Tüskés disznó! Tüskés disznó!

Szegény kis sün, akármerre fordult, mindenütt csúfolódó, fintorgó pofácskákat látott. De akkor ijedt meg csak igazán, amikor még a róka is eléje toppant, és szemtelenül kötekedni kezdett vele:

- Micsoda bunda! Hahaha!... No, hadd lássam legalább, hogy elöl vagy hátul gombos-e?

- Nem mutatom meg! - mondta a sün, és gyorsan összegömbölyödött ahogy csak bírt. Reszketett félelmében, hogy most mi lesz?

Róka koma meggondolatlanul odakapott.

- Hááá!... Aúúúú! - üvöltött is akkorát a következő pillanatban, hogy a cinegének torkán akadt a nóta. A rókát úgy összeszurkálta a sok kis meredező tű, hogy rémületében futásnak eredt, és a hetedik erdőig meg sem állt.

A csúfolódók elnémultak a meglepetéstől. Maga a kis sün is alig akarta elhinni, hogy ő most legyőzte a ravasz, erős rókát.

- Ejha! - szólalt meg végre a mókus. - Mégiscsak ez ám a bunda!

- De az ám! - mondat mackó bácsi. - Derék fickó vagy, öcsém!

Az őz lesütötte a szemét, a nyúl bocsánatot kért, de a boldog kis sün nem haragudott senkire. Sokkal nagyobb volt az öröme!
Meg is hempergett a vadkörtefa alatt, s hát, képzeljétek, amint felállt, mind a hátára tűzdelődtek a lepotyogott kis körték. Mi mindenre lesz még jó ez a tüskés bunda!...

A sok körtét hazavitte. Nekem is adott belőle, én pedig megígértem, hogy ezt a történetet elmesélem nektek.

Berg Judit: Zokni-mese

Rajzolunk egy kisfiút. Gergő lesz a neve. Ez pedig itt az anyukája. Gergő nagyon aranyos gyerek. Sokat segít anyunak.

Egyszer Gergő segített anyunak teregetni az erkélyen. Anyu felterítette a vizes ruhákat a szárítókötélre. Gergő mindegyik ruhára tett egy csipeszt, nehogy elfújja a szél.

Apu nadrágjára piros csipeszt rakott, anyu szoknyájára zöldet, saját pólójára pedig sárgát. Aztán anyu kiteregette Gergő zokniját. Gergő lila csipeszt tett az egyikre, de a másikról elfeledkezett. Arra a zoknira nem rakott csipeszt.

Aztán bementek a szobába, és anyu becsukta az erkélyajtót. Délután nagy szél kerekedett, csak úgy lobogtak a ruhák az erkélyen. Elrepülni nem tudtak, mert a csipeszek erősen tartották őket. De a szél elfújta Gergő zokniját, amelyiken nem volt csipesz. Nem vitte messzire, lepottyantotta a földre a ház előtt. Jött egy csica és megszagolta:

- Miáúú! Mi ez? Játék?

Szájába vette, forgatta, aztán ledobta a földre és a mancsával pofozgatta. Végül ráunt és otthagyta.

Aztán jött egy bácsi. Sáros volt a cipője és nem vette észre a zoknit. Rálépett és ment tovább. Szegény zokni csupa sár és piszok volt már.

Akkor arra jött Marika néni a kutyájával. A kiskutya meglátta a zoknit és felkapta. Ő is játszani akart vele. De Marika néni kivette a szájából és megnézte:

- Nahát, ez biztos a Gergő zoknija. Neki van ilyen szép csíkos. Azt mondta a kutyájának:

- Gyere, Buksikám felvisszük ezt a zoknit Gergőnek! Marika néni és Buksi kutya felmászott a második emeletre és becsöngettek Gergőékhez.

- Nem a tiéd ez a zokni? - kérdezte Marika néni Gergőt. - A földön találtuk.

- Biztosan lefújta az erkélyről a szél - mondta Gergő anyukája. - Köszönjük szépen.

- Milyen piszkos! - szomorodott el Gergő.

- Kiöblítjük és újra tiszta lesz - vigasztalta anyukája.

Gergő meleg vízzel, szappannal ügyesen kimosta a csíkos zoknit. Aztán kicsavarták és kivitték az erkélyre száradni. Gergő a legnagyobb kék csipeszt rakta rá, nehogy megint elvigye a szél.

Nézd meg az öltözködéssel kapcsolatos játékötleteket is!

# data[].attributes.attachment_link.title
Mesék az öltözködésről , mesék a ruhadarabokról | Játsszunk együtt!

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor az oviban a ruhadarabokkal foglalkozunk, sapkás fogót játszunk, öltözködő versenyt rendezünk, aztán jönnek a mesék az öltözködésről.

# data[].attributes.body
G. Donáth Blanka: Kati öltözködik

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Volt egyszer egy takácsműhely, benne hét szövőszéken szőtt egyszerre a takács, akkora volt a szövőtudománya. De ha jól meggondoljuk, nem is volt ebben semmi csodálatos, hiszen a Pók volt a takácsmester, a pókok meg úgy jönnek erre a világra, hogy már töviről hegyire ismerik a takácsmesterséget. Egy napon a káposztapille kopogtatott be hozzá:

- Jó napot, jó napot, Pók mester!

- Neked is jó napot, kis káposztapille!

- Látom, látom, sző kegyelmed...

- Szövök, szövök, szövögetek, hétféle selyemszövetet...

- Selyemszövet kellene nekem is... Pilleruhának való jó selyem! ...Minden lepke olyan fényes, olyan kényes, szivárványos, ragyogó, csak én vagyok ilyen szegényes...

- No, ezen könnyen segíthetünk! Hétszer hétféle csillogó selymem van... Mindből lehet pilleruhátá varratni... A feleségem szépen varr... Olyan ruhád lesz, kis káposztapille, hogy a Pillangók Királynője sem visel különbet!...

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a Póknak, hálálkodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, libegett a kertben.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! - szólt le a nap az égről.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - Megismert a nap! Nem elég díszes a pilleruhám!!!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille, mire kiválasztotta legtarkábbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! a káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a réten.

- Nicsak, de kiöltözködött a kis káposztalepke! -nevetett le rá a kék ég.

- Rettentő! - komorodott el a lepke. - rám ismert az ég is...!

Azzal visszaszállt a pók műhelyébe.

- Takácsom, takácsom, én kedves takácsom, egy a kívánságom: szebb ruhára vágyom!

Hét szövőszéken szőtt a Pók, úgy felelt munka közben:

- Válassz magadnak selymet...megvarrja a feleségem...!

Válogatott, válogatott a káposztapille. Válogatott három nap és három éjjel. Mire kiválasztotta legcsillogóbbat, Pókné asszony már mértéket is vett róla, mire kifizette a selyem árát, már kész is volt a selyemruha. A legcsillogóbb pilleruha.

Hej, pomádé, parádé, karalábé! A káposztapille nem ismert magára. Hálálkodott a póknak, hálákodott a Póknénak, s kilibegett az ajtón. Libegett, lebegett a tó felett.

- Lám, a kis káposztalepke! - mosolyodott el a tó. - A ragyogásával akarja becsapni a világot...

Elszégyellte magát a káposztapille. Szégyenében visszaszállt a takácsműhelybe. Bekopogott az ajtón, de senki sem válaszolt a kopogásra, mert a Pók feleségestül elutazott ezüstös ökörnyálon. A káposztapille levetette a csillogó pilleruhát, s odaakasztotta a kilincsre. Még most is ott van, ha el nem fújta a szél. De azóta, ha bárhol lebeg a káposztalepket, így szól a nap, az ég, a tó:

- Nézzétek, milyen szép ez a kis fehér káposztalepke!

La Peroci: Papucsok

Kisfaluban kicsik a házak, mind fehér, a tetők pirosak, az ablakok zöldek. Az udvarok tisztára söpörve, az út is tiszta.
Minden házban van kisgyerek, mind papucsban jár, pirosban, kékben, zöldben.

Kisfalu nagyon rendes kis falu, csak a gyerekek rendetlenek. Amikor este aludni mennek, egyik sem teszi a helyére a papucsát. Másnap reggel aztán kereshetik az asztal alatt, a kemence mögött, apa kabátzsebében. Keresik, de nem találják.
Egy reggel, mikor már az egész falu a meleg kávé édes illatával teli, Jancsi hiába kereste a papucsát.

- Anya, hol a papucsom? - kérdezte.

- Miért nem tetted a helyére? - felelte anya. - Látod, most elvitte a cica.

Ugyanígy járt a Sári is a szomszédban, Tini két házzal arrébb, Toncsi a szemközti házban. Ezen a reggelen Kisfaluban minden rendetlen gyerek papucsát elvitte a cica. A gyerekek mezítláb reggeliztek, és reggeli után nem szaladhattak ki az udvarra, mert még hûvös volt odakint, és mezítláb megfáztak volna.

Később kisütött a nap, felmelegedett az idõ, a gyerekek mezítláb, tarka ruháikban kiszaladtak az útra.

- Hol a papucsod? Hol a papucsod? - kérdezgették egymást.

- Elvitte a cica.

- Az enyémet is!

- Az enyémet is! - felelgették.

- Hol lakik a cica? - kérdezte valamelyik.

- Menjünk, keressük meg a cica házát! - kiáltotta Jancsi.

Ennek mindnyájan megörültek, s azon nyomban el is indultak. Az erdõ közepén egy fehérre meszelt, piros tetõs házacskát találtak. Az ajtón tábla:

MIRCI CICA CIPÉSZ

Mirci meghallotta a gyerekek hangját, és ajtót nyitott.

- Mit kívántok, gyerekek?

- A papucsainkat. Add vissza, kérlek, a papucsainkat - kérlelték.

Mirci kinyitotta az ajtót, és betessékelte õket. A falakon polcok, a polcokon papucsok, pirosak, zöldek, kékek, az egész falu minden gyerekének papucsa. És milyen szép rendben! Úgy sorakoztak egymás mellett, mint a katonák!

- Keresse meg mindegyik a magáét - szólt Mirci.

Ez bizony nem volt könnyű. A papucsok tiszták voltak, megfoltozva, megvarrva, rendbe téve mind. A gyerekek alig ismertek rájuk. De azért előbb-utóbb mindegyik megtalálta a magáét, csak a legkisebb, Bogyóka nem.

- Ha meg nem leled, mezítláb mész haza - szólt rá Mirci.

Bogyóka elpityeredett, a lába fázott. Az ő papucsa elnyűtt volt, rongyos, a polcon meg csupa szépen rendbe szedett papucs maradt.

- Megfázom - panaszkodott a kisfiú a cicának.

- Te vagy a legkisebb, de a legrendetlenebb is - szidta össze a cica -, de valóban megfáznál, ha mezítláb mennél haza - enyhült meg aztán, és előhozta Bogyóka papucsát. Mire leesik a hó, újat varrok neked - ígérte.

Meghallották ezt a többiek is. Visszaszaladtak, és kérték Mircit:

- Varrok nektek is - intett nekik Mirci, s azzal becsukta az ajtót. Az ablaküvegen át nézte, amint a tarka ruhás, piros, kék, zöld papucsos gyerekek hazafelé indultak. Leghátul Bogyóka botladozott.

Esik már a hó. Itt a tél. Mirci cica varrja már az új papucsokat. Pirosakat, zöldeket, kékeket. Mindet nyusziprémmel béleli, hogy jó meleg legyen, és meg ne fázzanak benne a gyerekek.

Mit gondoltok, helyre teszik-e ezután a papucsaikat, mielőtt este aludni mennek?

Gárdonyi Géza: A mindentudó kalap

Volt nagyapónak egy sima szőrű, magas tetejű, fekete kalapja. Sokszor meséltek arról. Azt mondták, hogy aki azt a kalapot fejére teszi, mindent tud. Lám, nagyapó is milyen okos, mindenhez ért: tud olvasni az újságból; szépen szóló fűzfa sípot farag; malmot csinál a papirosból, sőt azt is meg tudja mondani, hogy hányat mutat az óra.

És mindez a sok tudomány, tudjátok-e, hol van? A nagy fekete kalapban. Sokszor szerette volna a fejére tenni Pista ezt a mindentudó kalapot, de sohasem adták oda. Azt mondták neki, hogy nem tud eléggé vigyázni a drága kalapra; majd ha nagyobb lesz!

Pista csudálkozva nézte a nagy fekete kalapot. Néha megesett, hogy a saját fejére álmodta és ilyenkor annyi mindent tudott, hogy maga is bámult rajta; házat, hajót épített könnyűszerrel, meg tudott számlálni egy zsák diót, sőt egyszer repülni is tudott a kalappal, mint a madarak.

Egy délután a díványon aludt a nagyapó. Olyan mélyen aludt, hogy arra sem ébredt föl, mikor Pista kinyitotta az ajtót. A mindentudó kalap a kisasztalon feketéllett, s egy széken ott voltak a nagyapó felsőruhái is. Pistának a szeme szikrázott örömében. Lábujjhegyen osont a kisasztalhoz és a fejére nyomta a mindentudó kalapot.

A kalap nagy volt. Az egész feje beleszaladt. Legelőször is azt tapasztalta, hogy sötétség van a kalapban, és hogyha a kalap mindent tud is, azt az egyet nem tudja, hogyan kell a Pista fülén megállni. Végre a tarkójára támasztotta akalapot és így az arca szabad lett.

- No, lássuk hát, mit tudok? - kérdezte Pista.

Fölvett egy újságot és olvasni próbált, de nem tudott arról egyebet olvasni, mint amit maga kigondolt.

- Bizonyosan rossz az újság - szólt a gyerek-, nem jól van szerkesztve.

Megpróbálta a kártyákat: tud-e belőle magas tornyot építeni? Az sem sikerült.

- Rossz kártyák - szólt bosszankodva-, nagyapó sokszor mondta úgy kártyázás után, hogy rossz kártyák is vannak a világon.

Próbáljunk hát repülni. Megfogta a kezével akalap szélét, s a két lábát emelgette. Persze nem tudott repülni egy arasznyit sem. Pista ekkor gondolkodóba esett: hol lehet a hiba?

- Most már látom - úgymond -, hogy a kalap egymagában nem elég, bizonyosan a többi ruha is kell, hogy mindent tudjon az ember. Lassan, óvatosan magára vette a nagyapó kabátját, azután felhúzta a cipőjét és hogy a siker teljes legyen, a görbe végű botot is a kezébe vette.

- No, hát most legelőször is repüljünk, mint a ludak. Hogy bámul majd a nagyapó, ha fölötte fogok röpködni!

Nekiszaladt a repülésnek, mint a ludak szoktak, de ekkor jött csak a váratlan. Ahelyett, hogy felrepülhetett volna, megbotlott a nagy cipőkben és úgy elvágódott, hogy még a tenyerét is odacsapta a padlóhoz. A kalap ropogva gurult el a szobában. a bot nagyot csattant a padlón és a cipők is leestek a lábáról. Nagyapó fölébredt.

- Mit csinálsz, Pistika? - kérdezte a hason fekvő kis polgártól.

- Mindent akarok tudni - felelt síró hangon.

- Hogyan akarsz te mindent tudni?

- Hát a mindentudó kalappal.

- Jaj, kis barátom - szólt nevetve a nagyapó-, a kalap csak akkor mindentudó, mikor az én fejemen van.

Fésűs Éva: Bundavásár

Valamikor nagyon régen, amikor még híre sem volt nyusziprémnek vagy medvebundának, az állatok csupaszon áztak-fáztak a kerek erdő közepén. Az őzike sírva fakadt, hogy mi lesz, ha odaér a tél csikorgó hidege. Megtudta a dolgot egy mesebeli kis szűcs.

Nosza, nagyot gondolt! Ládáját felnyitotta: volt abban fényes szőrme, tündérkabátok puha bolyha. Majd ő varr az állatoknak bundát! Tüstént munkához látott. Ollója éjjel nappal csattogott, kezében ficánkolt a tű, látástól vakulásig. Amikor elkészült, szekérre rakta a temérdek bundát, és kihajtatott a kerek erdőre. Ott nagy hangon hirdetni kezdte:

- Megnyílott a bundavásár tessék, őzek és nyuszik!

Annak jut a legszebb bunda,

ki keveset alkuszik!

Van itt, kérem, mindenféle

nyusziködmön, rókaprém,

jó meleg a háta, ujja,

divatosra szabtam én.

Kifordítom, befordítom,

vállatokra igazítom,

mókus farka, medve mancsa,

nyuszi füle belefér!

Bújjék bele, aki fázik,

s nem ijeszti meg a tél!

Támadt is akkora tolongás, hogy a mókus nem találta meg az elejtett mogyorót. Az öreg medve tüstént odatoppant:

- Örülnék, ha nekem adnád

ezt a szép, bozontos barnát.

Lépesmézzel fizetek!

- Áll az alku - szólt a kis szűcs -, viheted!

- Jaj, de csinos ez a piros,

sima, rám szabott kabát!

Adok érte egy kacsát!

Vette, vitte. És mögötte jött a többi. Tolakodtak, furakodtak, könyököltek, veszekedtek, igyekeztek, csak hogy mindnek jusson bunda. Az őz gombát hozott érte, s kapott egy szép, pettyegetett, barna prémet. Bokázott is, olyan szép lett!
Bundát vett a vidra, pocok, ürge, menyét meg a borz. A zsugori, mérges hörcsög jó sokáig válogatott, s nem akarta kifizetni tömött pofazacskójából a maréknyi búzamagot.
Annál jobban ugrabugrált örömében a kis mókus, amikor belebújhatott rozsdabarna kabátjába:

- Nem is ázom, nem is fázom,

olyan meleg a kabátom!

Felöltözött a farkas, a vaddisznó, a nyúl. A mesebeli kis szűcs boldogan látta, hogy pompásan sikerült a vásár. Már éppen hazafelé készülődött, amikor váratlanul megszólította egy félénk hangocska.

- Mesebeli kis szűcs, én is nagyon fázom. Nem volna még egy bundácskád?

Nézi a kis szűcs, hogy ki az?... Hát, egy szegény sündisznó didergett a fűben. A nagy tolongásban az erősebbek minduntalan hátralökték, és neki nem jutott bunda.

- Ejnye - vakarta a füle tövét a kis szűcs -, miért nem igyekeztél, ügyeskedtél jobban? Már mindent eladtam. - Nézd meg, hátha mégis akad valami!

- Mondom, hogy semmim sincsen, hacsak...

- Hacsak???... - kérdezte reménykedve a sün, és apró szeme úgy csillogott, hogy a kis szűcs igazán megsajnálta. - hacsak ezt az ócska tűpárnát nem veszed a hátadra - mondta.

Mit volt mit tennie a szegény kicsi sünnek, annyira fázott, hogy a ronggyal bélelt tűpárnát azonmód magára vette. Beborította hátát, fejét. Hát bizony, ezzel nem nagyon dicsekedhetett! Legelőször a nyúl vette észre. És kacagva hátracsapta a fülét.

- Oda nézzetek, hogy néz ki a sün!

- Ó, te ostoba! Hogyan választhattál ilyen csúfságos bundát? - kényeskedett az őz. - Hiszen ez szúr!

- Mondhatom, jól megjártad! - kiáltotta hetykén a mókus, és mindjárt csúfolni kezdett: - Tüskés disznó! Tüskés disznó!

Szegény kis sün, akármerre fordult, mindenütt csúfolódó, fintorgó pofácskákat látott. De akkor ijedt meg csak igazán, amikor még a róka is eléje toppant, és szemtelenül kötekedni kezdett vele:

- Micsoda bunda! Hahaha!... No, hadd lássam legalább, hogy elöl vagy hátul gombos-e?

- Nem mutatom meg! - mondta a sün, és gyorsan összegömbölyödött ahogy csak bírt. Reszketett félelmében, hogy most mi lesz?

Róka koma meggondolatlanul odakapott.

- Hááá!... Aúúúú! - üvöltött is akkorát a következő pillanatban, hogy a cinegének torkán akadt a nóta. A rókát úgy összeszurkálta a sok kis meredező tű, hogy rémületében futásnak eredt, és a hetedik erdőig meg sem állt.

A csúfolódók elnémultak a meglepetéstől. Maga a kis sün is alig akarta elhinni, hogy ő most legyőzte a ravasz, erős rókát.

- Ejha! - szólalt meg végre a mókus. - Mégiscsak ez ám a bunda!

- De az ám! - mondat mackó bácsi. - Derék fickó vagy, öcsém!

Az őz lesütötte a szemét, a nyúl bocsánatot kért, de a boldog kis sün nem haragudott senkire. Sokkal nagyobb volt az öröme!
Meg is hempergett a vadkörtefa alatt, s hát, képzeljétek, amint felállt, mind a hátára tűzdelődtek a lepotyogott kis körték. Mi mindenre lesz még jó ez a tüskés bunda!...

A sok körtét hazavitte. Nekem is adott belőle, én pedig megígértem, hogy ezt a történetet elmesélem nektek.

Berg Judit: Zokni-mese

Rajzolunk egy kisfiút. Gergő lesz a neve. Ez pedig itt az anyukája. Gergő nagyon aranyos gyerek. Sokat segít anyunak.

Egyszer Gergő segített anyunak teregetni az erkélyen. Anyu felterítette a vizes ruhákat a szárítókötélre. Gergő mindegyik ruhára tett egy csipeszt, nehogy elfújja a szél.

Apu nadrágjára piros csipeszt rakott, anyu szoknyájára zöldet, saját pólójára pedig sárgát. Aztán anyu kiteregette Gergő zokniját. Gergő lila csipeszt tett az egyikre, de a másikról elfeledkezett. Arra a zoknira nem rakott csipeszt.

Aztán bementek a szobába, és anyu becsukta az erkélyajtót. Délután nagy szél kerekedett, csak úgy lobogtak a ruhák az erkélyen. Elrepülni nem tudtak, mert a csipeszek erősen tartották őket. De a szél elfújta Gergő zokniját, amelyiken nem volt csipesz. Nem vitte messzire, lepottyantotta a földre a ház előtt. Jött egy csica és megszagolta:

- Miáúú! Mi ez? Játék?

Szájába vette, forgatta, aztán ledobta a földre és a mancsával pofozgatta. Végül ráunt és otthagyta.

Aztán jött egy bácsi. Sáros volt a cipője és nem vette észre a zoknit. Rálépett és ment tovább. Szegény zokni csupa sár és piszok volt már.

Akkor arra jött Marika néni a kutyájával. A kiskutya meglátta a zoknit és felkapta. Ő is játszani akart vele. De Marika néni kivette a szájából és megnézte:

- Nahát, ez biztos a Gergő zoknija. Neki van ilyen szép csíkos. Azt mondta a kutyájának:

- Gyere, Buksikám felvisszük ezt a zoknit Gergőnek! Marika néni és Buksi kutya felmászott a második emeletre és becsöngettek Gergőékhez.

- Nem a tiéd ez a zokni? - kérdezte Marika néni Gergőt. - A földön találtuk.

- Biztosan lefújta az erkélyről a szél - mondta Gergő anyukája. - Köszönjük szépen.

- Milyen piszkos! - szomorodott el Gergő.

- Kiöblítjük és újra tiszta lesz - vigasztalta anyukája.

Gergő meleg vízzel, szappannal ügyesen kimosta a csíkos zoknit. Aztán kicsavarták és kivitték az erkélyre száradni. Gergő a legnagyobb kék csipeszt rakta rá, nehogy megint elvigye a szél.

Nézd meg az öltözködéssel kapcsolatos játékötleteket is!

# data[].attributes.attachment_link.title
Mesék az öltözködésről , mesék a ruhadarabokról | Játsszunk együtt!

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor az oviban a ruhadarabokkal foglalkozunk, sapkás fogót játszunk, öltözködő versenyt rendezünk, aztán jönnek a mesék az öltözködésről.

# data[].attributes.body
Teknős készítés szőrmés drót segítségével. A gyerekek kiválasztanak egy színt, ami tetszik nekik, majd a drót hajlításával kialakítják a teknősbéka lábait, fejét, és testét, végül pedig a páncéljához feltekerik csigába a drótot. Készen van a kis teknősbéka.

# data[].attributes.body
Szalmakalap készítés

Egy kupakot beragasztózunk és ráragasztjuk egy kis papírra. Egy érdes anyagú fonalat elkezdünk csigába feltekerni, majd ráragasztjuk a kupak tetejére, és tovább tekerjük a kis kupakon, majd körülötte. A papírt körbevágjuk, majd kis szalagocskával díszíthetjük a kalapunkat, valamint gumit is ragaszthatunk rá, ami az ember fején tartja a kalapot.

# data[].attributes.attachment_link.title
Pin by audreyfrost on Crafts & DIYs [Video] | Burlap crafts diy, Rope crafts diy, Bottle crafts

# data[].attributes.attachment_link.description
Jun 25, 2023 - This Pin was discovered by audreyfrost. Discover (and save!) your own Pins on Pinterest

# data[].attributes.body
A gyerekek a fonalakat a kijelölt minta alapján fűzik meg a papírra.

# data[].attributes.body
A kis sapkák elkészítése:

Papírguriga egy kis darabjára kicsi színes fonalakat kötnek rá a gyerekek, majd a tetején a kész kis fonalakat megkötik. És kész a kis rojtos sapka.

# data[].attributes.body
Évszakhoz öltözés

A játék egy laminált kislány és kisfiú alakjából áll. A kiegészítők rengeteg ruha, amik mindegyik évszakhoz, mindegyik ruhadarabhoz illenek. A játék kelléke egy kis pörgős tábla, amin a négy évszak található (farajzokkal). A gyerekek kipörgetnek egy évszakot és a ruhák segítségével, ahhoz az évszakhoz kell öltöztetni a kislányt és a kisfiút. Ez akár mehet versenyre is, hogy ki öltözteti fel előbb, de csak akkor, ha már megtanulták, hogy ne vesszenek össze, ha nem ők nyernek.

# data[].attributes.body
Ezzel a játékkal a gyerekek gyakorolhatják a színek és a minták párosítását, valamint az irányokat is és hogy melyik kézre való melyik, így testtájékukon is megtanulhatnak eligazodni. (Jobb, bal oldal) Akár lehet beszélgetni a mintákról és az irányokról is.

# data[].attributes.body
A játékom játékosan gyakoroltatja és fejleszti a gyerekek finommotorikáját. A réten található kis virágok minden része finommotorikai fejélesztésre készült. A szárak cipzárból készültek, a virág szirmok, pedig a három külön kis virágnál tépőzárral, gombolással és patentolással helyezhetők föl.

# data[].attributes.body
Puha, szőrmés anyag.

# data[].attributes.body
Kék és rózsaszín színű. Gyerekek használják inkább.

# data[].attributes.headline
Milyen színűek az anyagok? Kik használják inkább?

# data[].attributes.subject
Milyen színűek az anyagok? Kik használják inkább?

# data[].attributes.body
Kiwi.

# data[].attributes.body
Csipkeminta.

# data[].attributes.body
Kígyóra

# data[].attributes.body
Különböző virágokat, sárga, piros rózsaszín és sárgás színekben.

# data[].attributes.headline
Milyen színeket látunk? Milyen formákat?

# data[].attributes.subject
Milyen színeket látunk? Milyen formákat?

# data[].attributes.body
Piros virág zöld levelekkel.

# data[].attributes.body
Virággal díszített hajpánt. Hajba hordhatják a lányok.

# data[].attributes.body
Gyermek táska, amin egyszarvú található.

# data[].attributes.body
Kör formákat, virág és szív alakzatokat néhol.

# data[].attributes.body
Fürdőruha, nyáron hordhatjuk a strandon.

# data[].attributes.body
Flitterből.

# data[].attributes.headline
Milyen különleges anyagból készült a ruha?

# data[].attributes.subject
Milyen különleges anyagból készült a ruha?

# data[].attributes.body
Leopárdra.

# data[].attributes.body
Pöttyös mintájú

# data[].attributes.body
Kockákból kialakított hullámos minta.

# data[].attributes.body
Puha, csikizős volt az érintése. A téli kabátok kapucniján egyre gyakrabban látni.

# data[].attributes.headline
Milyen volt az érintése? Hol hordhatjuk?

# data[].attributes.subject
Milyen volt az érintése? Hol hordhatjuk?

# data[].attributes.body
Kiegészítőként, nyakláncnak, karkötőnek, esetleg fülbevalónak tudjuk hordani.

# data[].attributes.body
Puha, szőrmés anyaga volt

# data[].attributes.body
Népviseleteknél, övdísznek

# data[].attributes.body
A textilboltban különböző anyagokkal találkozhattunk, melyek tapintása új ismeretekkel szolgált.

# data[].attributes.headline
Milyen minta van a szalagon? Hol találkozhatunk vele?

# data[].attributes.subject
Milyen minta van a szalagon? Hol találkozhatunk vele?

# data[].attributes.body
Egy használt ruha boltba látogattunk el, ahol nagyon sok színes és különféle anyagot és ruhát láttunk.

# data[].attributes.body
fehér, piros(bordó), citromsárga, rózsaszín

# data[].attributes.body
gombok

# data[].attributes.body
Ellátogattunk egy rövidáru boltba is, ahol nagyon sok dolgot láttunk.

# data[].attributes.body
flitteres szalagokat

# data[].attributes.body
cipzárt látunk, táskákon, ruhákon található, össze és szét lehet húzni

# data[].attributes.body
Patentokat láttunk, különböző nagyságban

# data[].attributes.body
Virág van belehímezve. Nagyszülöknél sokan találkozhatnak vele, vagy néptáncos fellépéseknél.