# data[].attributes.body
Galaktikaid on universumis väga palju, sadu miljardeid ja nende massid ja mõõtmed võivad olla üsna erinevad. Seda galaktikat, kus paikneb Päike, kirjutatakse suure algustähega: Galaktika; ja nimetatakse tihti eraldi nimega Linnutee.

# data[].attributes.body
Asudes ise Galaktika sees, on raske saada ülevaadet, kuidas Galaktika eemalt võiks välja näha. Meie teadmisi Linnutee struktuurist mõjutab tugevalt tähtedevaheline tolm. Tähtedevaheline valguse neeldumine mõjutab kõiki Galaktika kettas meist kaugemal kui paar kiloparsekit asuvaid objekte.

# data[].attributes.body
Kuna pildil näeb Linnutee välja üle taeva ulatuva üsna kitsa ribana, siis võime kohe järeldada, et vaatleja (st Päike koos planeetidega) paikneb üsna Linnutee tasandis. Suund kõige tihedamalt tähtedega asutatud kohta vastab suunaga Linnutee keskele. Arvestades gravitatsiooni domineerivat rolli Universumis on loomulik eeldada, et keskosas on tähti rohkem.

# data[].attributes.body
Eeltoodud andmeid ja ka veel täiendavaid vaatlusandmeid (neist tuleb peagi juttu) arvestades võime öelda, et meie Galaktika põhikomponentideks on ketas, mõhn, täheline halo ja tumeaine halo. Jätame esialgu tumeaine halo kõrvale.

# data[].attributes.body
Me elame spiraalgalaktikas. Noored tähed paiknevad kettas spiraalharudena, ent kuna spiraalidesse on koondunud ka tolm, on nende tähtede jaotust raskem uurida. Täpselt ei olegi teada, mitu spiraalharu Linnuteel on. Sagedamini pakuvad selle valdkonna uurijad arvuks 6-8.

# data[].attributes.headline
Kuidas me teame Linnutee spiraalstruktuurist ja miks see tekib?

# data[].attributes.subject
Kuidas me teame Linnutee spiraalstruktuurist ja miks see tekib?

# data[].attributes.body
Gaasi üldise jaotuse uurimiseks kasutatakse atomaarse vesiniku 21 cm raadiokiirgusjoont ning molekulide (enamasti CO) infrapunases piirkonnas asuvaid jooni. Pikalainelist kiirgust neeldumine suuresti ei mõjuta. Just raadiouuringud annavad tõenäoliselt veenvaima tunnistuse selle kohta, et me elame spiraalgalaktikas.

Vastavalt raadiouuringutele langeb gaasijaotuse keskkoht kokku kerasparvede jaotuse keskkohaga ja asub Päikesest umbes 8 kpc kaugusel. Keskosas muutub gaasiketas koos Galaktika mõhnaga veidi paksemaks. Tsentrist eemal on gaasi leitud kuni 50 kpc kaugusel. Sisemise 20 kpc ulatuses on see gaas kettakujuline paksusega kõigest umbes 100-300 pc. Peale seda kaugust gaasiketas mõnevõrra laieneb - kuni paari kpc paksuseni.

# data[].attributes.body
Teooria ennustab, et Linnutee mõhn ja eriti selle tsentrile lähedane osa peavad olema miljardite tähtedega tihedalt täidetud. Paraku me aga ei näe seda Linnutee piirkonda – tähtedevaheline keskkond Galaktika kettas varjab seda muidu tähelepanuväärset vaatepilti. Infrapuna- ja raadiotehnoloogia abiga saame siiski vaadelda sügavamale keskosa piirkonda kui optilised vahendid seda võimaldavad. Infrapunavaatlused viitavad sellele, et meie Galaktika südames on umbes 50000 kuupparseki kohta. Lisaks on infrapunakiirgust leitud ka tohututelt tolmurikastelt gaasipilvedelt.