# data[].attributes.body
Sempre recordem situacions i moments que ens marquen en la nostra vida. Aquests, a vegades van acompanyats de cançons o d’imatges. En el meu cas, recordo un moment molt bo de la meva vida, sense preocupacions i quan tot era felicitat, aquests moments venien acompanyats de poemes, però poemes especials. Recordo una ocasió, amb recent complits els 12 anys quan la nostra mestra de català, enfadada i empipada després d’una hora de classe perduda i plena de crits va començar a recitar un poema. Amb molta força i amb les paraules del poema recorrent-li tot el cos, va expulsar de dins seu totes aquelles paraules. El poema La vaca suïssapertanyent al Bestiari de Joan Oliver va expressar tot el que volia dir la mestra. Aquella va ser la primera vegada que vaig veure i sentir recitar un poema d’aquella manera tant passional i sincera. Era la primera vegada que veia com utilitzaven la poesia com a via d’expressió. Era la primera vegada que sentia i vivia el significat de la poesia.

Així, va començar el meu interès per aquests món que actualment en les societats joves es troba bastant oblidat. Tinc la intenció de que tothom tingui l’oportunitat de viure aquesta sensació. Per aquesta raó en aquests treball tinc varis objectius. Fer-vos arribar coneixements sobre la vida de Joan Oliver, l’escriptor de la peça. Els lectors us sorprendreu molt amb la seva vida. Donar a conèixer les característiques de les obres de Joan Oliver i el nom de les obres més importants de Joan Oliver, incloent l’explicació de l’obra més important de l’autor. Finalment, m’agradaria que vosaltres empatitzeu més amb l’escriptor donant-vos a conèixer diferents curiositats sobre ell.

Considero que els lectors gaudireu molt aprenent sobre Pere IV. Pere IV? No parlàvem de Joan Oliver? Veieu? Hi ha molta informació que encara desconeixeu. Comencem i descobrim una part molt important inclòs essencial de la literatura catalana.

# data[].attributes.body
La situació de Catalunya en el moment en el que Joan Oliver escriu era de postguerra. Aquesta era l’etapa posterior a la Guerra Civil espanyola i Catalunya es trobava en una situació de repressió cultural, repressió econòmica i repressió política. Fins i tot, a les aules de les escoles hi havia una disciplina paramilitar. A més, com el mateix Joan Oliver va viure de primera mà moltes persones van haver de marxar a l’exili per tot el món. Joan Oliver el 1947 marxà a Santiago de Xile. EL període de la postguerra i el primer període franquista va començar el 1939 i acabà el 1962. La dictadura militar va imposar un nou règim i es van constituir nous ajuntaments. Progressivament totes les institucions, organismes i organitzacions es van anar adaptant a les noves ordres, que suprimien totes les lleis anteriors promulgades per les institucions republicanes. A més, a moltes zones d’Espanya predominaven la fam i la pobresa i mancaven els productes bàsics.

# data[].attributes.body
Joan Oliver i Sallarès va néixer el 29 de novembre de 1899 a Sabadell. Formava par d’una família de la burgesia industrial. Els seus familiar screaren institucions importants com la Caixa d’Estalvis de Sabadell o Foment de Treball. Ell fou un narrador, dramaturg, traductor i periodista. Joan Oliver era conegut pel seu sobrenom de Pere Quart.

La seva infància va ser bona i va viure en un ambient de benestar econòmic. Estudià el batxillerat als Escolapis de Sabadell i Dret a la Universitat de Barcelona on s’agrupà amb altres autors catalans i amb els que a part de rebutjar la burgesia intentaven provocar la societat del moment. Junts formaven el Grup de Sabadell.

# data[].attributes.body
En la mateixa línia, aquests organitzaren actes com els Anti-Jocs Florals, crearen un Club de Senyors, nomenaren com a president un ase, i celebraren conferències grotesques i de mal gust. Tot i així, també van treballar per difondre la literatura catalana al Vallès i Sabadell. El projecte per excel·lència de Joan Oliver era el de crear l’editorial la Mirada, el qual avui en dia és la Fundació “La Mirada”, que publicava títols escandalosos comparats amb els habituals d’aquell moment. Aquesta editorial també edità autors com Josep Carner (poeta, periodista, autor de teatre i traductor català que publicà amb La Mirada l’obra Tres estels i un ròssec o el poema els fruits saborosos) i Carles Riba (escriptor i poeta català que publicà amb la Mirada narrativa com Sis Joanso poemaris com Segon llibre d’Estances).  Les obres amb més èxit publicades per aquesta editorial han estat obres de Joan Oliver i de Francesc Trabal.

# data[].attributes.headline
P E R Q U È  E N  J O A N   O L I V E R   F O U   C O M   F O U ?

# data[].attributes.subject
P E R Q U È  E N  J O A N   O L I V E R   F O U   C O M   F O U ?

# data[].attributes.body
Joan Oliver amb Conxita Riera, qui Després va reber cartes de l'autor des de l'exili i acabarent sent un matrimoni.

# data[].attributes.body
A partir de 1923 Joan Oliver començà a escriure petits poemes i contes al Diari de Sabadell. Dirigit pels membres del Grup de Sabadell. El 1928 va publicar el seu primer llibre de proses, Una tragèdia a Lil·liput. El 1934 és el primer cop que signa amb el seu pseudònim, Pere Quart. Ho va fer al seu primer poemari, Les decapitacions. Aquest poemari és considerat om un dels més brillants escrits de la seva generació.

La seva prometedora carrera com escriptor es veu aturada per l’arribada de la Guerra Civil espanyola. Joan Oliver va ser un activista antifeixista, va presidir l’Agrupació d’Escriptors Catalans, filial de la Unió General de Treballadors (UGT) i va organitzar el Servei de Biblioteques del Front, tot durant el conflicte bèl·lic.

# data[].attributes.body
1939. Com molts altres Joan Oliver s’exilia a França on està amb altres escriptors catalans al castell de Roissy-en-Brie i després a Saint-Cyr-sur-Morin. Després, s’exilia a Buenos Aires i finalment a Santiago de Xile on resideix nou anys.

A Xile va treballar en molts oficis, tots efímers i escriví guions radiofònics de propaganda antinazi. Enyorat de Catalunya hi va tornar el 1948 i es va trobar amb una Catalunya derrotada i empobrida fel franquisme.

A la seva arribada els policies van enregistrar la seva casa, li retiraren el passaport i ingressà en la presó Model de Barcelona per 2 anys i mig. Els anys s’amarguen encara més quan mesos més tard la seva dona, Conxita Riera, mor de leucèmia. Fruit d’aquests temps sorgeix Saló de tardor i Terra de naufragis.

# data[].attributes.body
Una nit de lluna plena
tramuntàrem la carena,
lentament, sense dir res...
Si la lluna feia el ple
també el féu la nostra pena.

L’estimada m’acompanya
de pell bruna i aire greu
(com una Mare de Déu
que han trobat a la muntanya).

Perquè ens perdoni la guerra,
que l’ensagna , que l’esguerra.
Abans de passar la ratlla,
m’ajec i beso la terra
i l’acarona amb l’espatlla.

A Catalunya deixí
el dia de ma partida
mitja vida condormida;
l’altra meitat vingué amb mi
per no deixar-me sens vida.

Avui en terres de França
i demà més lluny potser,
no em moriré d’enyorança
ans d’enyorança viuré.

En ma terra del Vallès
tres turons fan una serra,
quatre pins un bosc espès,
cinc quarteres massa terra.
«Com el Vallés no hi ha res.»

# data[].attributes.body
Després, va treballar en una impremta familiar i va fer traduccions majoritàriament d’obres de teatre amb la intenció de revitalitzar i fer accessible al públic burgés l’art dramàtic de la postguerra. La seva pobra situació va canviar el 1995 quan accepta una direcció d’una col·lecció de novel·la catalana a l’editorial Aymà (després integrada dins del grup Enciclopèdia Catalana).

Va contribuir també a la fundació de l’Agrupació Dramàtica de Barcelona. Tornat a casar va fer col·laboracions amb la revista Destino amb el pseudònim de Jonàs i després va dirigir l’editorial Alcides, va elaborar un diccionari de literatura juntament amb l’editorial Montaner y Simón (on treballà també Pere Calders). Més tard va dirigir l’editorial Proa.

També, va publicar les seves traduccions d’obres de Carlo Galdoni, Bernard Shaw, Bertold Brecht, Samuel Beckett, Molière i Anton Txèkhov. Ell era partidari del teatre en català però no va rebre del públic l’èxit en les seves temptatives de dramaturg. Sempre ha estat present en el teatre en català, a través de les seves traduccions o d’una de les seves obres pròpies.

# data[].attributes.body
El ressò com a poeta es va produir el 1959 amb l’aparició de la considerada obra mestra de Joan Oliver: el poemari Vacances pagades, punt de referència per a la nova generació de poetes. Aquests tindrien com a model a Pere Quart que feia una poesia no elitista sinó més atenta a la realitat social.

Aquesta fou una nova poesia coneguda com a “poesia social”, que ha estat el corrent literari per excel·lència durant la dècada dels 60’. El darrer acte important de l’autor és el mitificat recital “Price dels poetes” on diversos autors van fer una lectura de poesia en veu alta, en solidaritat amb la classe obrera.

Ell es va convertir en una figura pública i fou símbol de la lluita antifranquista per la seva actitud. Era una mena de “patriarca” per als més joves i va practicar en actes de protesta com en “La caputxinada” (el 1966 es van tancar diversos intel·lectuals al convent dels Caputxins de Sarrià) on personatges universitaris com Montserrat Roig hi participaren i anys després retraten al autor com “personatge venerable amb una atracció indefinible per la seva actitud cívica”.

# data[].attributes.body
L’any 1970 va rebre el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes. Després d’haver acabat la dictadura i restaurat el govern de la Generalitat rebutjà la Creu de Sant Jordi de la Generalitat. Va protagonitzar una de les primeres reivindicacions com a escriptor amb els suport d’alguns membres de la Generació del 70 arran de la precària situació econòmica després d’haver sigut director literari d’Edicions Proa. Durant els seus darrers anys en entrevistes afirmava que estava molt desanimat del col·lectiu d’escriptors i els criticà.

Va ser lúcid fins al darrer moment fins que va morir el 19 de juny de 1986.

# data[].attributes.body
Joan Oliver utilitzava la literatura com a forma d’evasió, així, sempre ha tingut un mode especial d’escriure i les seves obres són diferents a les de altres escriptors de la postguerra.

En les seves obres del teatre s’aprecia el divertiment i ens distreu dels problemes reals i quotidians a més d’alliberar al lector de les responsabilitats.

A mans de Joan Oliver, la llengua literària creada pels noucentistes no sembla falsa ni artificiosa. Ell té un estil caracteritzat per la passió del concret i en les seves obres tria i utilitza paraules substancioses i denses. Ell combinava una llengua absolutament normativa amb una estructura propera als diàlegs.

Pere Quart escrivia d’una manera que li permetia minar els valors i les convencions de la societat, era un tipus de realisme desmitificador. Ell s’apropava a la realitat però no amb la intenció de mimetitzar-la  sinó per distorsionar-la a través de la caricatura, el grotesc, l’esquematisme, l’absurd. Així, posava en evidencia les tares de la societat. Això era propi de la sàtira.

La seva poesia no excloïa la tradició simbolista, de fet, algunes de les seves obres d’exili palesen un replegament personal que troba una expressió més  adequada en aquesta estètica.

# data[].attributes.body
La seva poesia és probablement la més original de les del segle XX. Els seus primers llibres són essencialment humorístics i d’un conceptisme juganer. Aquestes revelaven ja les constants estètiques i ideològiques de tota la seva obra com el rebuig de l'hermetisme essencial a tota la tradició simbolista, intenció moralitzadora, racionalisme escèptic, humanisme, iconoclàstia o la consciència històrica.

Com diuen I defensen molts estudiants i literats catalans, Joan Oliver era un cas apart.

# data[].attributes.body
A més, a la seva obra no s’hi poden marcar èpoques diferents ja que artísticament parlant la seva és una poesia evolutiva. A part, ell era un autocensor exigent i es preocupava ja des de molt jove per dominar la llengua, etc. De fet, la seva estructura sintàctica sempre molt pròxima a la convencional. En els seus versos, Joan Oliver arribarà a la utilització de frases provinents del llenguatge col·loquial més vulgar, les quals guanyaran, dins el context del poema, una força poètica. Certes característiques ja s'endevinaven en els seus primers poemes: ritme que no cerca pas crear una sensació musical, sinó que les paraules i les idees obtinguin un relleu ben visible; utilització dels recursos retòrics més senzills, les enumeracions i els paral·lelismes, per exemple; predomini del substantiu i del verb enfront de l'escassesa d'adjectius, els quals, en general, exerceixen una funció satírica o irònica i l’ús constant d'expressions col·loquials.

# data[].attributes.attachment_link.title
Arxiu TVE Catalunya - Lletres catalanes - Ball robat - RTVE.es

# data[].attributes.attachment_link.description
Arxiu TVE Catalunya - Lletres catalanes - Ball robat. Arxiu TVE Catalunya online, completo y gratis en RTVE.es A la Carta. Todos los programas de Arxiu TVE Catalunya online en RTVE.es A la Carta

# data[].attributes.body
Ball Robat (1954)

L’obra de teatre el Ball Robatés una comèdia dramàtica en tres actes i un epíleg que es va originar a partir del relat Escena d’alcova. Aquesta obra s’estrenà el 2 de juny de 1958 al teatre Candilejas de Barcelona, també anomenat teatre de butxaca. Ball Robat es va editar dins de Tres comèdies. Aquest recupera la crítica de les relacions familiars burgeses de l’etapa inicial del seu teatre.

L’obra té el següent argument: dos dies abans de celebrar el desè aniversari de matrimoni tres parelles, infelices i desenganyades, pensen, de manera idealitzada, en si haurien pogut ser feliços amb una parella diferent, amic i component d’una altra parella.

# data[].attributes.body
-       Contrapunt:  Tècnica dinàmica que presenta simultàniament temps, llocs i personatges sense preveure al lector del canvi.

-       El personatges tenen una vida actual comuna amb infelicitat conjugal, són fracassats i es resignen del seu destí.

# data[].attributes.body
Hi a una visió totalitzadora i articulada de la persona.

-       L’home tot i ser un dipòsit de vileses, té una part noble a la qual pot consagrar-se amb treball relativament pur.

-       Visió polièdrica: L’home és un ésser contradictori que busca l’equilibri entre el seu desig de felicitat i a la malaurança que ell mateix es produeix.

# data[].attributes.body
La persona humana es troba condicionada per tres factors.

1.     Es constata en un present immanent, sense conèixer els seus orígens ni el seu futur.

2.     No pot fer de l’egoisme individualista l’única força bàsica i rectora de l’Univers ni pot actuar des de l’altruisme amorós.

3.     Ha de pactar entre el desig i l’objectivitat.

L’autor enfronta entre els protagonistes el propi tarannà vital amb la pròpia vivència de la sol·licitud i la pròpia concepció de l’amor, la felicitat i l’èxit de cadascun.

# data[].attributes.body
La valoració segons els experts.

-       L’obra té molta qualitat literària.

-       Hàbil desenvolupament de situacions.

-       Sincera perspectiva de contingut moral.

-       Realisme “asèptic” de les situacions humanes.

Perspectiva existencial pels problemes de condicionament humà.

# data[].attributes.body
más

# data[].attributes.headline
O N   E S T A V E S   A   L A   P O S T G U E R R A ?

# data[].attributes.subject
O N   E S T A V E S   A   L A   P O S T G U E R R A ?

# data[].attributes.body
-       Joaquim Folguera (1936) per Bestiari.

-       Teatre Català de la Comèdia (1938) per La fam.

-       Jocs Florals de París de traducció (1951) per El misantrop, de Molière.

-       Óssa Menor (1955) per Terra de naufragis.

-       Guimerà de Mèxic (1957) per Una drecera.

-       Ausiàs March (1959) per Vacances pagades.

-       Martí Peydró (1960) per Temps, records.

-       Lletra d’Or (1962) per Vacances pagades.

-       Premi d’Honor de les Lletres Catalanes (1970).

-       Ciutat de Barcelona (1980).

-       Generalitat de Catalunya (1981) per Poesia empírica.

-       Josep maria de Sagarra de traducció teatral (1982) per Ubú, rei.

# data[].attributes.body
-       Va formar un grup anomenat Grup de Sabadell juntament amb Francesc Trabal (periodista, contista i novel·lista català amb obres importants com Vals o L’home que es va perdre) i Armand Obiols (pseudònim de l’escriptor, periodista, traductor i crític literari català Joan Prat i Esteve, a més, treballà per l’UNESCO i la ONU). Ells, estaven marcats pel rebuig a la burgesia i pel desig de provocar la societat del moment.

-       Xavier Benguerel. Escriptor català d’obres com Suburbio Icària, Icària.... Va mantenir una correspondència amb Joan Oliver fins al 1984 on explicaven i parlaven dels mals temps que vivien, amb l’empresonament de Joan Oliver i la mort de la seva dona.

-       Mantenia una correspondència de cartes amb l’autor Josep Ferrater i Mora. El recull d’aquestes cartes destacà, s’anomenà Joc de cartesi es va publicar el 1988

# data[].attributes.body
Com ja sabeu, Pere IV és el pseudònim de l’escriptor Joan Oliver. Aquest nom té un sentit. Pere és un nom de bateig de l’escriptor mentre IV fa referència a que era el quart germà d’onze .