# data[].attributes.headline
Луганський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Луганський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Загальна площа Луганського заповідника становить 1575,5га, він розташований на межі Луганської області (Миловский, Свердловський, Станично-Луганський райони).

Луганський заповідник створений для збереження зникаючих видів тварин у листопаді 1968р. Основною його метою була охорона реліктових звірів: бабака й хохулі.

В 1975р. до складу Луганського заповідника була включена як філія Провальский степ, один з кам'янистих степів, які існують у границях України. Зараз у заповідника є декілька філіалів Станично - Луганський, Стрільцівський степ та Провальський степ.

Станично-Луганське відділення, або Придінцівська заплава (площа 498,0 га), розташована на лівому березі р. Сіверський Донець, за 30 км на північ від м. Луганська, у 8-ми км від смт. Станично-Луганськке, біля хутора Піщаний. Площа охоронної зони відділення становить 520,0 га. Тут заповідається заплавний ландшафт з боровою терасою. До встановлення заповідного режиму ця ділянка належала Кіндрашівському лісництву Станично-Луганського лісгоспу. Тут проводили свого часу рубки догляду та санітарні рубки, висаджували деревні культури, луки викошували або спасували, окремі ділянки розорювали. На половині території природний рослинний покрив був замінений лісовими культурами.

Філія Стрельцовская степ знаходится на крайньому Сході України, біля хутора Криничного Миловского району Луганської області (в 12км на Південний захід від залізн. станції Чертково). Недалеко розташоване село Стрельцівка, від якого й походить назва степу. Як заповідник місцевого значення існував з 1936 року, з 1947р. був проголошений заповідником республіканського значення.

Провальская степ як філія Луганського державного заповідника існує з 1975р. До 1951р. вона мала статус заповідника місцевого значення. Цілинний степ розташований в 80км на Південний схід від Луганська у Свердловськом районі, де найвища частина Донецького кряжа межує з Ростовською областю РФ. У цьому районі залишилося понад 10 розрізнених цілинних степових ділянок загальною площею до 1300га.

На заповідній території Станично-Луганського відділення, найбільше поширені заплавні дубові й вязово- дубові ліси. У кущовому ярусі переважають клен татарський, свидина криваво-червона й бруслина європейська й бородавчаста. У трав'яному покриві переважають лісові й деякі лугові рослини: конвалія звичайна, расходник звичайний і дзвіночки персиколистые, верболозы лугові, волновник звичайний.

Суцільні масиви лісу зрідка перериваються галявинами, луків. Ділянки справжніх луків дуже невеликі на узліссях. Болотисті луки зустрічаються в зниженнях, на днищах глибоких межгривных улоговин і по берегах лісових озер.

Завдяки заповідному режиму стали звичайними лось, козуля й дикі свині. Дуже добре добре розмножуються русаки. Протягом майже всього літа зустрічаються молоді зайчата. На боровій терасі в соснах постійно метушаться білки.

Наявність великої кількості дрібних гризунів стала причиною того, що на заповідній території звичайними стали куниці - лісова й кам'яна, а також інші види з родини куниць. Чимало й лисиць, які, крім гризунів, полюють за фазанами, куріпками й іншими птахами. Особливо багатий видовий склад птахів. Сприятливі умови для гніздування, багата кормова база залучають у заповідну заплаву джуе багато різноманітних птахів.

У філії "Стрільцівський степ" багата й різноманітна рослинність. Ще з кінця ХІХ ст. привертала увагу ботаніків. Безпосередньо на заповідній території проводили дослідження відомі ботаніки В.І.ТалиевАлиев,палиев,талиек,талией, Е.М.Лавренко, М.І.Котів.

Трав'янистий покрив степу на відкритих місцях дуже різноманітний. Основу рослинного покриву цілини, як і в південних степах, становлять типчаки, різні види ковили (дев'ять видів), а також інші злакові трави.

Провальський степ представлений мальовничими ковиловими угрупованнями. Саме на кам'янистих розсипах росте 8 видів ковили. Є також ділянки засолених, кам'янистих і кущових степів, кущові зарості й невеликі залишки яркуватих степів. Цей найбільш виражений в Україні резерват справжнього кам'янистого степу.

Тваринний світ Провальской степи характеризується наявністю як степових, так і лісових і пустельних видів. Найбільше повно представлені жителі степових регіонів - зайці, ховрашки, тушканчики, миші польові, куріпки сірі, каменки й чотири види жайворонків: степовий, польовий, чубатий і маленький, фазани. Типовим для цілинного степу є полоз желтобрюхий - досить велика змія, довжина тіла якої перевищує 1,5 м.

# data[].attributes.attachment_link.title
Луганський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Загальна площа Луганського заповідника становить 1575,5га, він розташований на межі Луганської області (Миловский, Свердловський, Станично-Луганський райони). Луганський заповідник створений для збереження зникаючих видів тварин у листопаді 1968р. Основною його метою була охорона реліктових звірів: бабака й хохулі. В 1975р. до складу Луганського заповідника була включена як філія Провальский степ, один з кам'янистих степів, які існують у границях України.

# data[].attributes.headline
Черемський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Черемський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Черемський природний заповідник є справжньою окрасою Волині! Тут розкинулися прекрасні ліси, болітця, два чудових озера та чудові річки.

Символом заповідника є шейхцерія болотна (реліктова рідкісна рослина). Саме вона мала важливе значення для заповідання цього куточка Волині, адже завдяки наявності цього червонокнижного виду у 1978 році тут був створений заказник, а Черемське болото не було осушене.

Тут можна відчути красу і велич поліської природи, тут можна ознайомитися із побутом та своєрідністю життя поліщуків, і тут просто можна забути про турботи великих міст і далеких коридорів життя...

Черемський природний заповідник був створений у грудні 2001 року на основі Черемського заказника загальнодержавного значення, а також трьох заказників місцевого значення, зокрема, орнітологічного заказника "Урочище Сузанка", загальнозоологічного заказника "Карасинський" та ботанічного заказника "Карасинський ялинний-1". До речі, Черемський заповідник - то перший заповідник на Волині.

Основою Черемського природного заповідника став Черемський ботанічний заказник загальнодержавного значення площею 908га, створений у 1978 р. для охорони шейхцерії болотної. На сьогодні загальна площа заповідника становить 2975,7 га . З них: лісові землі займають площу 1849,2га (62,2%); вкриті лісовою рослинністю землі - 1809,8га (60,8%), болота займають площу 1108,1га (37,2%) та озера - 18,7га (0,6%). Тут зосереджені переважно соснові та вільхові насадження, водні екосистеми представлені озерами (Черемське, Редичі), струмками, каналами.

Природна флора вищих судинних рослин представлена 762 видами, серед яких переважають види з широкими ареалами, трапляються також субендемічні: гвоздики несправжньопізня і несправжньорозчепірена, смілка литовська. На крайній межі поширення ареалу ростуть: мучниця - південна межа поширення, ломиніс прямий - північна межа поширення, багато льодовикових реліктів (шейхцерія болотна, верба лапландська, осока дводомна, осока багнова та ін.). Тут росте 25 % всіх рідкісних видів рослин Полісся (зокрема, лядвенець трясовинний, ожина шорстка, багатоніжка звичайна, зимолюбка зонтична, пухирник малий, астрагал пісковий, горошок кашубський, ситняг сосочковий).

Дослідженнями Інституту ботаніки імені М. Г. Холодного НАНУ встановлено значне різноманіття водоростей - 134 види, мохоподібних - 111, лишайників - 53, грибів - 133.

Ряд угруповань занесено до ЗКУ- типові (соснові ліси з ялівцем, ялинники) та рідкісні (формації фускум-сфагнова пригнічено-соснова, шейхцерієво-сфагнова, осоково-шейхцерієво-сфагнова, альдрованди пухирчастої, латаття білого і сніжно-білого, глечиків жовтих, їжачої голівки малої).

До ЧКУ занесено 36 видів флори: альдрованда пухирчаста, баранець звичайний, булатка червона, вовчі ягоди пахучі, гніздівка звичайна, дифазіаструм сплюснутий, жировик Лезеля, журавлина дрібноплідна, зозулині черевички справжні, коручка чемерниковидна, лілія лісова, лікоподієла заплавна, любки дволиста і зеленоквіткова, пальчатокорінники Фукса, м'ясочервоний, плямистий і травневий, плаун річний, росичка середня, шейхцерія болотна, щитолисник звичайний та ін. У фауні заповідника - 227 видів хребетних тварин, у тому числі риб - 18, земноводних - 12, плазунiв - 7, птахiв - 141, ссавців - 49 видів. 44 види фауни (з них 22 хребетних) занесено до ЧКУ: борсук, видра річкова, норка європейська, рись звичайна, горностай; з птахів - глухар, журавель сiрий, змієїд, корольок червоноголовий, лелека чорний, підорлик малий, пугач, скопа, сова бородата, сорокопуд сірий, шуліка рудий та ін.

До Червоного списку МСОП включено 16 видів фауни: вечірниця мала, видра річкова, рись звичайна, норка європейська, бобер європейський, чернь білоока, баранець великий, очеретянка прудка, деркач, тритон гребенястий, кумка звичайна, квакша звичайна, вусач великий дубовий, сінниця Едіп, мурашка руда лісова, п'явка медична. Три види рослин (глід український, смілка литовська, козельці українські) і 14 видів тварин (вовк, рись, видра річкова, вовчок ліщиновий, нічниця Наттерера, шуліка рудий, очеретянка прудка, деркач, п'явка медична, вусач великий дубовий західний, сінниця Едіп, красотіл пахучий, мурашка руда лісова, мурашиний лев звичайний) занесено до Європейського Червоного списку.

Виявлено також 6 видів рослин, занесених до Додатку I Бернської конвенції (альдрованда пухирчаста, зозулині черевички справжні, жировик Лезеля, сон широколистий, льонолисник безприквітковий, дикран зелений) та 94 види тварин - до Додатку ІІ Бернської конвенції. 23 види птахів охороняються згідно з Конвенцією про збереження диких мігруючих тварин.

Черемське еумезотрофне осоково-сфагнове болото - одне з найбільших і найкраще збережених перехідних боліт України, яке за Рамсарською конвенцією вважається цінним водно-болотним угіддям міжнародного значення. У заповіднику проводиться еколого-освітня та екскурсійна робота, розроблено екологічну стежку. В межах урочища Сузанка розташовані меморіал "Кухів Груд" та партизанські землянки. Екологічна стежка комплексна (освітньо-краєзнавча з елементами наукової) розширює кругозір відвідувачів з екології, біології, географії, історії та загалом лісівничої справи. Загальна протяжність маршруту становить 3400м, на якому виділено сім ключових точок.

# data[].attributes.attachment_link.title
Черемський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Черемський природний заповідник є справжньою окрасою Волині! Тут розкинулися прекрасні ліси, болітця, два чудових озера та чудові річки. Символом заповідника є шейхцерія болотна (реліктова рідкісна рослина). Саме вона мала важливе значення для заповідання цього куточка Волині, адже завдяки наявності цього червонокнижного виду у 1978 році тут був створений заказник, а Черемське болото не було осушене.

# data[].attributes.headline
Кримський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Кримський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кримський природний заповідник розташований в центрі Гірсько-лісового Криму. Він є найбільшим на півострові заповідно-природним масивом (44 178 га). Заповідник складається з двох частин: гірсько-лісової (34 563 га) і філіалу "Лебедині острови" у рівнинному Криму.

У заповіднику охороняють найцінніші в Криму дубові, букові й кримськососнові ліси, унікальні реліктові угруповання тису ягідного, ялівцю високого, а також місця оселення водоплавних і водно-болотних птахів.

На його території були зроблені цінні археологічні знахідки, тут є більше 80 історичних і культурних пам'яток.

Історія заповідання території, що входить нині до Кримського природного заповідника, налічує понад 70 років і починається з організації у 1913 р. в малодоступній частині гірського Криму - Центральній котловині, - "Заказника царських полювань" площею 3 705 га. Тут було організовано єгерську службу, а на горі Велика Чучель виділено ділянку лісу для демонстрації завезених до Криму диких тварин: оленів, дагестанських турів та безоарових козлів з Кавказу, корсиканських гірських баранів муфлонів із "Асканії-Нови", європейських зубрів із Біловезької Пущі.

У 1917 році з ініціативи Кримського товариства натуралістів та природолюбів цю територію було оголошено Національним заповідником. А 30 липня 1923 р. було створено Кримський державний заповідник площею 16 350 га, у якому організували лісову біологічну станцію. У 1925 р. його площу розширили до 23 тис. га. Також розпочали науково-дослідну роботу, обладнали метеостанцію, лабораторію, музей природи, таксодермічну майстерню.

Великої шкоди було завдано заповіднику у роки Великої вітчизняної війни: пожежі знищили близько 1,5 тис. га заповідних лісів, були винищені зубри, сотні оленів, козуль, муфлонів і загинули наукові колекції та експонати музею. Відразу після звільнення Криму в 1944 р. заповідник відновив свою діяльність, його площа зросла до 30,2 тис. га. У 1957 р. заповідник було реорганізовано у Кримське державне за-повідно-мисливське господарство, і тільки у 1991 р. цій території повернено колишній статус. На території заповідника у 1991 році було відкрито дендрозоопарк площею 6 га.

Надзвичайно велике значення має заповідник як акумулятор прісної води, що накопичується на високогірних плато - яйлах, - та живить численні джерела й річки. На схилах гір є виходи більше ніж 500 джерел: звідси починаються річки Альма, Кача, Тавельчук, Коссе, Марта, Улу-Узень Алуштинський, Авінда, Дерекойка, Донга. Найбагатоводніші джерела розміщені на висоті від 600 до 1000 м. У басейні Альми їх близько 155, в басейні Качі - до 128.

Прямуючи за перепадами у рельєфі, водні потоки заповідника розділяються на каскади та водоспади. Найвідоміший з них - водоспад Головкінського висотою 12 м, названий на честь професора-гідрогеолога Н. А. Головкінського.

У заповіднику панує майже недоторканна лісова рослинність: у нижньому поясі до висоти 450-550 м домінує дуб пухнастий з підліском із граба східного, а на ділянках північної експозиції, що добре збереглися, трапляється дерен справжній; на висотах 550-750 м розташований пояс лісів переважно із дуба скельного. Ще вище (750-1200 м) лежить пояс букових та грабово-букових лісів - переважно старі, високопродуктивні насадження, що досягають 250-350-річного віку. В лісах цього поясу досить широко розповсюджений ендемічний для Криму клен Стевена, який названо іменем академіка Х. Х. Стевена, засновника (1812 р.) і першого директора Нікітського ботанічного саду, автора одного з перших фундаментальних флористичних зведень Криму.

Вище за грабово-букові ліси - смуга лісів із сосни Коха (Сосновського), що має тенденцію до активного просування на яйлу північним макросхилом Головного пасма. В ландшафтах нижнього поясу південного макросхилу Головного пасма трапляються лісові ділянки із сосни кримської (Палласа). Збереглися унікальні реліктові дерева тиса ягідного, ялівця смердючого та ін.

Ліси займають 83 % площі заповідника, причому переважають дубові (близько 53 %), букові (26 %) і соснові (12,5 %). Решта площ припадає на прируслові ліси, що в сукупності складає десяту частину усіх лісів Криму. Трапляються угруповання ялівців козацького та низькорослого. Більше 20 рослинних угруповань заповідника представлені у Зеленій книзі України.

Значну площу займають степова, лучна рослинність, томіляри (угруповання напівкущиків на кам'янистих ґрунтах). Яйлинські ландшафти - царство гірсько-лучної і різнотравної рослинності, усього близько 400 видів, з них майже 70 ендемічних; домінують осока низька та види костриці. Навесні тут цвітуть шафран кримський, сон кримський, пізніше - зірочки Кальє, первоцвіт звичайний. Найрідкіснішим ендеміком є смілка яйлинська (трапляється тільки на Гурзуфській яйлі).

Степова рослинність філії "Лебедині острови" - мілководної частини Каркі¬нітської затоки Чорного моря з 6 невеликими островами, - займає тут до 40 % площі, водна - близько 32 %, а решта території практично не зайнята рослинністю: це черепашкові коси (20 %) і внутрішні водойми (8 %). На островах є багато понижень, внутрішніх водойм і заток, уздовж берегів яких ростуть здебільшого злаки: покісниця, пирій, колосняк, трапляється холодок прибережний, занесений до Червоної Книги України.

Флора Кримського природного заповідника налічує близько 200 видів вищих судинних рослин (на Лебединих островах - 106 видів, що разом становить більше 43 % усієї флори півострова), а також близько 180 видів мохоподібних, більше 240 - лишайників, 138 - водоростей і 68 видів грибів. Налічується 89 видів ендеміків, серед них: цибуля збільшена, романи яйлинський, однокошиковий та неплідний, волошки напівзаконна та наслідувальна, кизильник кримський, глоди кримський та рогоплідний тощо.

Тут охороняють 25 видів рослин, занесених до Європейського червоного списку, зокрема: еремур кримський, кизильник кримський, соболевскія сибірська, чебрець Дзевановського, лагозерис пурпуровий та червоноголовий, прангос трироздільний тощо та 9 видів, що охороняються згідно з Бернською конвенцією. Серед червонокнижних рослин астранція велика, булатки великоквіткова, довголиста та червона, білоцвіт літній, гронянка півмісяцева, дельфіній Палласа, зозулинці блощичний, блідий, пурпуровий, салеповий, чоловічий, ковила волосиста, каменелюбна, найкрасивіша, любка зеленоцвітна, смілка яйлинська, сон кримський, холодок прибережний, тис ягідний, шафрани вузьколистий та гарний та інші. До Червоного списку МСОП - 12 видів.

Загалом на території заповідника відзначено 11 рослинних угруповань із занесених до Зеленої книги України. Кримський природний заповідник відіграє дуже важливу роль у збереженні тваринного світу Криму, особливо рідкісних видів.

Фауна безхребетних надзвичайно різноманітна і налічує близько 8000 видів, проте її повна інвентаризація поки що не здійснена. У гірсько-лісовій частині заповідника серед безхребетних абсолютна більшість видів належить до класу комах. Із великих ракоподібних у верхів'ях річок заповідника трапляється прісноводний краб.

Серед хребетних тут водяться 37 видів ссавців, 160 - птахів, 10 - плазунів, 4 - земноводних і 6 аборигенних видів риб.

У річках водяться форель струмкова, марена кримська, пічкур, головень і бистрянка. Особливо цінною є марена кримська - рідкісний, ендемічний вид, що живе в річках на висоті 300-500 м над рівнем моря.

Земноводні представлені ропухою зеленою, жабами деревною і озерною і тритоном гребінчастим. Із плазунів тут живуть черепаха болотяна, ящірка кримська і скельна, трапляються жовтопуз, полоз жовточеревий, а біля водойм вужі - звичайний і водяний. У лісах поширена мідянка.

Найчисленнішою групою хребетних тварин на території гірсько-лісової частини заповідника є птахи, близько 70 видів яких знаходять тут для себе умови для гніздування. На окремих ділянках зрідка можна зустріти акліматизованих фазана та кеклика. Гніздяться гриф чорний та сип білоголовий, місце гніздування якого в заповіднику - одне з останніх в Україні, із дрібних хижих птахів - канюк звичайний та боривітер звичайний, а у високостовбурних листяних лісах - яструби великий та малий. Досить численною у лісах є сова сіра, а в долині р. Альми - совка, зрідка трапляється сова вухата. З хижих птахів звичні на зимівлі яструб малий, мишоїд-зимняк, а під час прольотів - чеглок, осоїд, скопа, трапляються могильник, орлан-білохвіст, змієїд, орел-карлик.

У гірсько-лісовій частині заповідника трапляється 15 видів кажанів (з 18-ти видів, що водяться у Криму), з них найчисленнішими є нетопир малий і вечірниця руда, а надзвичайно рідкісними - широковух європейський, нічниця Ноттерера, вухань звичайний, вечірниця велетенська, кажан двоколірний та нетопир кожанковидний.

У заповіднику живе більша частина популяції кримського підвиду оленя благородного. За минулі десятиліття із заповідника було розселено з метою акліматизації більше 1000 особин цього виду. Поширені козуля та акліматизовані види - муфлон і кабан дикий.

На Лебединих островах водиться понад 230 видів птахів, з яких 65 гніздиться. Домінуючим гніздовим видом є мартин сріблястий (кілька тисяч пар), у великій кількості гніздяться занесені до ЧКУ - реготун чорноголовий, чеграва, коровайка. Зважаючи на велике природоохоронне значення, територію Каркінітської затоки віднесено до Рамсарських угідь і оголошено водно-болотним угіддям міжнародного значення. Під час прольоту і на зимівлі кількість птахів сягає десятків тисяч. Численними тут є крижень, чирки свистунок і тріскунок, свищ, шилохвіст. Кількість птахів цих видів сягає 30-45 тис. На весняному прольоті біля островів зосереджується 7-8 тис. лисок, 2-4 тис. особин гуски сірої та великої білолобої. Біля островів щорічно линяє 6-8 тис. крижнів, до 5 тис. лебедів-шипунів, близько 6 тис. лисок. У роки з м'якою зимою на зимівлю залишається велика кількість птахів. У різні роки тут буває 10-30 тис. качок (крижень, чирок-свистунок, свищ, шилохвіст, галагаз, чернь морська, чубата, червонодзьоба і червоновола, крохаль великий та довгоносий, гоголь, луток), до 2 тис. гусей (гуска сіра та велика білолоба), до 2 тис. лисок, більше 1 тис. мартинів, понад 2,5 тис. лебедів (лебідь-кликун, лебідь-шипун). Щороку гніздиться від 11 до 15 тис. птахів: мартин сріблястий, реготун чорноголовий, чеграва, крижень, галагаз, баклан великий. Тут є велика колонія голінастих, мешканцями якої є чапля сіра, чаплі велика білі та мала біла, коровайка.

У зоні Лебединих островів трапляється значна кількість видів морських риб, серед них морська лисиця та морський кіт, деякі види осетрових. Із земноводних водяться ропуха та жаба озерна, з плазунів - ящірка прудка, вужі звичайний і водяний, із ссавців - їжак, білозубка мала, нетопир Натузіуса, ховрах малий, хом'як звичайний, тушканчик великий, хом'ячок сірий тощо.

На території заповідника трапляються 30 видів тварин, занесених до Європейського червоного списку, і 52 види, занесені до Червоної книги України. Серед них - скорпіон кримський, сольпуга звичайна, дибка степова, слимакоїд кримський, бражник мертва голова, сколія степова, сколія-гігант, марена кримська, жовтопуз, полози жовточеревий та чотирисмугий, лелека чорний, журавель сірий, дрохва, хохітва, лежень, пугач, корольок червоноголовий, шпак рожевий, підковоноси малий та великий, вечірниці велетенська і мала, нетопирі кожанкоподібний та середземноморський, широковух європейський, борсук та ін.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кримський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Кримський природний заповідник розташований в центрі Гірсько-лісового Криму. Він є найбільшим на півострові заповідно-природним масивом (44 178 га). Заповідник складається з двох частин: гірсько-лісової (34 563 га) і філіалу "Лебедині острови" у рівнинному Криму. У заповіднику охороняють найцінніші в Криму дубові, букові й кримськососнові ліси, унікальні реліктові угруповання тису ягідного, ялівцю високого, а також місця оселення водоплавних і водно-болотних птахів.

# data[].attributes.headline
Карадазький природний заповідник

# data[].attributes.subject
Карадазький природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У південно-східній частині Кримського півострова над перламутровим морем височіють піки таємничого й унікального миру - Кара-дага, що в перекладі з тюркського означає "Чорна гора". Швидше за все, ця назва пов'язана з темним кольором центральних хребтів Магнітного, Хоба-Тепе й Кара-агача, що мають вулканічне походження.

На невеликій території, 20 кв. кілометрів суши й 9 кв. км моря, розташований чудовий витвір природи зі звивистими морськими бухтами, скелястими обривами, зеленими долинами та лісами.

А 120-150 млн. років тому на цім місці було морське мілководдя, суцільно засіяне вулканами, які виливали лаву й викидали хмари попелу в повітря й воду. Дивишся навколо, і майже не віриться, що це райське місце колись палахкотало вогнем. Приблизно 1-2 млн. років тому відбувся розлам земної кори, у результаті чого одне з вулканічних жерл було розрізано прямо по кратеру, виявивши миру "душу" вулкана. Таке враження, що перебуваєш у музеї природи, тільки під відкритим небом. Сама природа, оголивши геологічні шари, сховані під товщами порід, розкриває перед людиною таємниці прадавнього світу. Саме тому Кара-даг як магнітом притягає геологів з різних частин світла.

Таке унікальне місце не могло залишитися непоміченим. Серйозні й систематичні дослідження почалися в 1914 р., коли В'яземський Т.І. заснував тут першу у світі багатопрофільну наукову станцію. Сам же заповідник біло створено на базі наукової станції в 1979 році. Майже ціле сторіччя геологи й географи, метеорологи й фізики, зоологи й ботаніки вивчають різноманітний, наповнений загадками світ Кара-дага. Наукові співробітники біостанції продовжують справу вчених- ентузіастів минулого століття. Але Чорна гора зберігає в собі ще безліч нерозкритих таємниць. Щоб дати бажаючим можливість доторкнутися до краси цього прадавнього місця, у заповіднику прокладений екологічний маршрут.

Загадки й ребуси зустрічаються тут на кожному кроці. Усім відомо, що сонце встає на сході. Але на Кара-даге це непорушне правило іноді порушується. Є тут місця, де, згідно з компасом, воно встає на півночі, а то й на заході. Провиною є магнітні аномалії, розкидані по всій території.

Уздовж скелястих схилів прибережної смуги зустрічаємо вигадливі фігури, які довгі роки виточував вітер. Люди дали таким чудовим вивітрюванням свої імена. Якщо вдень це "пряниковий кінь", "чортовий палець", "золоті ворота", то вночі, особливо при повному місяці, статуї перетворюються у загрозливих примар. У минулому чудесний куточок Кара-даг вважався небезпечним місцем. Дикі неходжені тропи й химерные скельні статуї вселяли страх. Вірили, що людина, що потрапила туди, вже не повернеться, тому що її поглине похмурий мир, що не знає пощади.

Хоча так вважали не всі. На горі Святій, найвищому піці Кара-дага (577м. н.у.м.), є могила, у якій, кажуть, похований святий. З усіх кутоків до неї стікалися тисячі прочан просити заспокоєння й зцілення. Вважалося, що, провівши три ночі на цьому місці, зцілишся від усіх хвороб. Зараз гора Свята - абсолютно заповідна зона, куди допускаються тільки вчені. Заповідний статус Кара-даг одержав в 1979 році. До цього багато поколінь збирали тут яшму, сердоліки, агати, рвали квіти й полювали на козуль, зовсім не замислюючись про те, що коли-небудь ці багатства можуть зникнути. Щоб зберегти цей унікальний куточок природи тут і був створений заповідник.

На Кара-дазі переплітаються різноманітні екосистеми: ліс, степ, скелі, море. Піднімаючись по стежці повз скельні статуї, попадаєш у запашний степ з м'яким морем ковили, у якій потопає тропа. Поступово степ переміняється зеленими гаями, що перетікають у тінисті ліси. На цієї невеличкій, здавалося б, території зосереджене близько 49 % усієї Кримської флори. Тут можна побачити рослини, що не зустрічаються більше ніде, так звані ендеміки.

З усіх боків дзенькають пташині голоси. І це не дивно, тому що на Кара-даге зустрічається близько 200 видів птахів. На більших прибережних валунах можна зустріти баклана хохлатого. Під час гніздового періоду бухта закрита для відвідувачі щоб ніхто не порушив пташину ідилію. Іноді баклани гніздяться поруч із чайками й між ними нерідко виникають сварки за гніздову територію.

У душах тих, хто хоча б раз пройшовся по стежках Кара-дага, вдихнув запах ялівця, чебрецю й полиню, посидів на його схилах, помилувався сходом і торкнувся поглядом обрію, назавжди поселиться частка духу Чорної гори й особливе почуття причетності до "карадазької" таємниці. Сюди хочеться вертатися знову й знову.

# data[].attributes.attachment_link.title
Карадазький природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
У південно-східній частині Кримського півострова над перламутровим морем височіють піки таємничого й унікального миру - Кара-дага, що в перекладі з тюркського означає "Чорна гора". Швидше за все, ця назва пов'язана з темним кольором центральних хребтів Магнітного, Хоба-Тепе й Кара-агача, що мають вулканічне походження. На невеликій території, 20 кв.

# data[].attributes.headline
Дніпровсько-Орільський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Дніпровсько-Орільський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дніпровсько-Орільський заповідник розташований у Дніпропетровській області. Тут весело хлюпоче Дніпро і Оріль, тут унікальний рослинний та тваринний світ!

Заповідник розташовано на двох терасах Дніпра. Це унікальна територія природно-заповідного фонду України розташована в центрі сучасного індустріального регіону, і тому становить надзвичайну цінність для збереження природи.

Дніпровсько-Орільський природний заповідник створено на базі загальнозоологічного та орнітологічного заказників "Таромський уступ" та "Обухівські плавні".

Будівництво Дніпрогесу, освоєння природних ландшафтів, перетворення Дніпра в каскад водосховищ негативно вплинули на стан даного регіону. Найінтенсивніші зміни рельєфу на сучасній заповідній території відбувалися після побудови греблі Дніпрогесу у 1932 р. У 1933-1934 рр. рівень води тут було піднято на 1,5-2,0 м, що відповідає середньому рівню 49,7 м над рівнем моря. Під час війни 1941-1945 рр. гребля була зруйнована, що повернуло рівень води до попереднього стану. Після відновлення греблі у 1950 р. відновився і рівень води, а після пуску другого блоку Дніпрогесу у 1960-х рр. та будівництва Дніпродзержинської ГЕС рівень води був піднятий до 51,4 м н. р. м. Таким чином, після будівництва каскаду Дніпровських водосховищ загальний підйом рівня Дніпра в районі заповідника, в порівнянні з природним, склав 3,0-3,5 м, що призвело до затоплення частини заплави, зміни конфігурації берегів і площі водойм.

Дніпровсько-Орільський природний заповідник - це своєрідний острів майже незміненої дикої природи, що розташований в оточенні агроіндустріального ландшафту і ніби затиснутий між двома містами - Дніпропетровськом і Дніпродзержинськом. У заплаві переважають середньозаплавні ліси (осокірники, білотополівники, біловербняки, в'язо-чернокленові діброви). Також є вологі та сухі луки (костриця східна, лисохвіст лучний, куничник наземний), система заплавних озер з великою кількістю проток, заболочених ділянок, островів (очерето-рогозові та осокові болота, угруповання верби попелястої, на косах та невеликих островах - угруповання осоки колхідської і шелюжники). Є тут і ділянки піщаного степу та солончакової рослинності.

У рослинному покриві заповідника переважають ліси, біля 89 % яких належать до довготривалозаплавних. З них найпоширенішими є дубові ліси татарськокленові з переважанням яглиці або конвалії. Тут зараз зростають зірочник лісовий, розхідник шорсткий, маруна щиткова, грястиця збірна, медунка темна та фіалка дивна. Крім дубових, незначні площі займають ліси з верби білої, тополі білої, осокора або вільхи.

Значну частку у рослинному покриві заповідника становлять рідкісні угруповання, занесені до Зеленої книги України: діброви татарськокленові, формація ковили дніпровської, угруповання сальвінії плаваючої, водяного горіха плаваючого, куширу донського, латаття білого, глечиків жовтих.

Флора заповідника представлена 731 видом судинних рослин, 34 - мохоподібних, 25 - лишайників. З них до Червоної книги України занесено 13 видів, а саме: зозулинець болотний, зозулинець шоломоносний, коручка болотна, тюльпан дібровний, рястка Буше, шафран сітчастий, сон чорніючий, ковила дніпровська, водяний горіх плаваючий (дніпровський), сальвінія плаваюча, пальчатокорінник травневий, до Європейського червоного списку - 3: жовтозілля дніпровське, козельці дніпровські та кушир донський. Також у межах заповідника охороняють 64 види рослин, віднесених до рідкісних видів Дніпропетровської області.

Загальна кількість видів природної фауни, зареєстрованих у заповіднику, становить більше 2000, серед яких 30 видів ссавців, 162 - птахів, 6 - плазунів, 9 - земноводних, 45 - риб. Серед безхребетних найрізноманітнішими є комахи, їх під час інвентаризації фауни було відзначено близько 1500 видів, у заповіднику є 24 види молюсків, 92 - ракоподібних, 3 - губок, 3 види кишковопорожнинних.

Значна площа акваторій заповідника (близько 30 % від його загальної площі) обумовила рибне багатство цих водойм. З 54 видів риб, які відзначено в Дніпровському водосховищі, в водоймах парку за час його існування зареєстровано 45 видів риб, які належать до 13 родин. Створення заповідної території позитивно вплинуло на процес збереження та відтворення іхтіофауни регіону. Найбільший видовий склад та чисельність риб мають водойми Таромського уступу та руслової частини р. Дніпро. Водоймища заповідної території відіграють значну роль у відтворенні та нагулі молоді риб усієї верхньої ділянки Дніпровського водосховища, оскільки інші заплавні системи верхів'я водосховища зазнали значної антропогенної трансформації. Найпоширенішими є щука, плітка, бобирець, краснопірка, верхівка, лин, верховодка, плос¬кирка, лящ, гірчак, карась сріблястий, щипавка, судак, окунь, бичок-цуцик. Тут живуть такі види, як ялець, бобирець, підуст, синець, чехоня, миньок та колючка триголкова, що входять до Червоного списку Дніпропетровської області, трапляється стерлядь - вид, занесений до Червоної книги України.

Для земноводних природні умови заповідника є оптимальними. Тут живуть тритон гребінчастий, жерлянка червоночерева, часничниця звичайна, ропуха зелена, квакша звичайна, жаба гостроморда та ін. Із плазунів трапляються черепаха болотяна, ящірка прудка, вуж звичайний і водяний, а із рідкісних видів - мідянка і гадюка степова.

Орнітофауна є дуже різноманітною. За період існування заповідної території відзначено перебування 171 видів птахів. Територія заповід-ника є місцем концентрації птахів на гніздуванні та в період сезонних міграцій. Частка навколоводних та водно-болотних птахів із загального числа видів становить 35%, хижих - 9%, інших - 56%. Найповніше представлені горобцеподібні - їх у заповіднику зареєстровано 75 видів.

На сьогодні на території парку відзначено 10 видів птахів, які занесені до Червоної книги України. До них належать орлан-білохвіст, скопа, змієїд, гоголь, чернь білоока, коловодник ставковий, кулик-сорока та журавель сірий. В заплавній частині розташована найбільша в регіоні колонія сірої чаплі. До Європейського Червоного списку занесено 2 види птахів. Дніпровсько-Орільська заплава віднесена до водно-болотних угідь міжнародного значення.

На сьогодні у межах заповідника виявлено 38 видів ссавців, серед яких 6 видів занесено до Червоної книги України: велетенська вечірниця, мала вечірниця, борсук, горностай, видра річкова, мишівка степова. Тут охороняють також 22 види тварин, що підлягають особливій охороні і занесені до 2-го додатку Бернської конвенції.

Із аборигенних видів мешкають їжак білочеревий, вовк, лисиця, заєць-русак, річковий бобер, кабан дикий, козуля та лось європейський, із інтродукованих видів - єнотовидний собака, ондатра, вивірка звичайна та плямистий олень.

До Червоної книги України занесено такі види комах: совка розкішна, бражник дубовий, ведмедиця велика, дозорець-імператор, жужелиця угорська, жук-олень, ксилокопа звичайна, пістрянка весела, подалірій, сколія степова. цератофій багаторогий та ін., загалом 18 видів.

В умовах інтенсивно техногенного і рекреаційного пресу на екосистеми, існування заповідника є умовою збереження біорізноманіття флори і фауни всього регіону.

# data[].attributes.attachment_link.title
Дніпровсько-Орільський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Дніпровсько-Орільський заповідник розташований у Дніпропетровській області. Тут весело хлюпоче Дніпро і Оріль, тут унікальний рослинний та тваринний світ! Заповідник розташовано на двох терасах Дніпра. Це унікальна територія природно-заповідного фонду України розташована в центрі сучасного індустріального регіону, і тому становить надзвичайну цінність для збереження природи.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Артур Ломакин

# data[].attributes.attachment_link.title
Дунайський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Туризм и путешествия

# data[].attributes.attachment_link.title
Степовий заповідник Асканія - Нова - Справжнє українське сафарі - Україна вражає

# data[].attributes.headline
Ялтинський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Ялтинський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник є частинкою унікальної природи Гірського Криму, що зберігається на частині Головної гряди. Тут поєднується сувора велич скелястих обривів Ялтинської Яйли, з найвищою точкою - горою Ай-Петрі, тендітність швидких гірських потічків, що часто утворюють мальовничі водоспади, з ніжністю весняних квітів, які пробиваються крізь талий сніг під променям лагідного кримського сонця.

Заповідник забезпечує збереження і відновлення типових гірсько-лісових природних комплексів, переважно деревостанів сосни кримської, що формують цілющі, оздоровчі властивості курортної зони Великої Ялти.

Це найбагатша природно-заповідна територія України за кількістю видів судинних рослин з Червоної книги України (80 видів), і Червоного переліку Міжнародного союзу охорони природи (15 видів), а за кількістю видів з Європейського червоного переліку (27) заповідник поступається лише Карадазькому природному заповіднику.

Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник створено в 1973 році після величезної пожежі, коли вигоріло понад 200 гектарів лісу. До цього територія площею 14523 га була підпорядкована Ялтинському держлісгоспу і поділялась на 4 заповідних лісництва - Оползнєвого, Алупкинського, Лівадійського та Гурзуфського.

Основна мета заповідника - збереження лісів південного схилу Головної гряди та яйлинських природних комплексів з оригінальними формами рельєфу, що знаходяться над ними. Зараз ЯГЛПЗ підпорядковується Державному комітету лісового господарства України.

Ще в 1970-1980 рр. науковці підтримували ідею створення на цій території біосферного заповідника. Адже 95% території - це природні, цінні, унікальні екосистеми, які потребують особливої охорони. Зараз питання зміни статусу Ялтинського заповідника перебуває на стадії погодження. Ідеться про надання йому статусу біосферного заповідника, що, з одного боку, передбачає отримання відповідного міжнародного сертифіката МАБ ЮНЕСКО, а з іншого - допускає зонування і передбачає, крім заповідних, виділення буферних та транзитних зон, де дозволені певні роботи, у тому числі й лісовідновні. Це зробило б можливим проводити лісонасадження на ділянках, що постраждали від пожеж. Вони, поряд з надмірним рекреаційним навантаженням, є основною загрозою для заповідних екосистем.

Територія заповідника простягається уздовж Чорного моря із заходу на схід від Фороса до Гурзуфа на 49 км, оточуючи Велику Ялту. В цілому територія заповідника знаходиться в межах висот 380-1200 м над р.м., в окремих місцях опускаючись до моря. Максимальна висота його 1320 м на г. Ай-Петрі. Верхня і середня частини схилів круті (30-40 °С), часто обривисті, нижні - пологі (10-20 °С), сильно почленовані глибокими долинами та ярами. Верхня частина гряди - яйла (у перекладі з татарської - "пасовище") - являє собою горбисте плато від кількох сот метрів до 5-7 км завширшки з карстовими впадинами, котловинами, зниженнями. На території заповідника знаходяться 194 карстові порожнини.

Флора заповідника нараховує близько 1400 видів вищих рослин - більше половини всіх видів, що ростуть на півострові. З них 138 - рідкісних і зникаючих.

Рослинність заповідника досить різноманітна і утворює чотири висотні пояси. Від узбережжя до висоти 400-450 м зростають пухнастодубові ліси з ділянками ялівцю високого та фісташки туполистої. Саме в цьому поясі ростуть і вічнозелені суничник дрібноплодий, чист кримський, тамус звичайний, рускуси під'язиковий та понтійський. Під впливом рубок вони замінюються густими заростями із грабинника східного або держидерева колючого.

На висоті від 400 до 900 м простягається широкий пояс лісів сосни кримської. Якщо в нижній його частині домінують субсередземноморські види, то у верхній - неморальні (дуб скельний, граб, ясен). Місцями ліси дуба скельного займають великі площі. По крутих обривах сосна кримська піднімається до самої яйли.

Вище 900 м (до 1200 м н.р.м.) формуються угруповання третього поясу - ліси сосни Коха (в районі Гурзуфа) у поєднанні з сосною звичайною і типові букові ліси, що займають вирівняні ділянки.

На вершині яйли розкинулися специфічні лучні степи, які на крутих схилах змінюються угрупованнями чагарничків, а в карстових пониженнях - луками. У степах переважає реліктовий вид - осока низька або типчак скельний, бромопсис кападокійський. Зрідка можна побачити сріблясті плями ковили каменелюбної. У складі цих угруповань трапляється велика кількість ендемічних видів.

Рослинність Ялтинського заповідника становить велику цінність. Практично в кожному висотному поясі є рослинні угруповання, занесені до Зеленої книги України (всього їх у заповіднику відмічено 18, з 23 таких угруповань, відомих для Гірського Криму). Так, у нижньому поясі трапляються угруповання цінних реліктових дерев ялівцю високого та фісташки. Особливу наукову цінність заповіднику надають чотири унікальні популяції суничного дерева: Байдаро-Кастропольська, Алупкинська, Ай-Тодорська (найбільша в Криму - 4700 дерев) та Ялтинська. Це - пам'ятки природи державного значення. Середній широкий лісовий пояс утворюють насадження сосни кримської, а в східній частині - сосни Коха, що визначають кліматичні особливості курорту. На яйлі поширені гірські лучні степи реліктового типу. Всі ці угруповання перебувають на межі поширення, тому для них характерний стан нестійкої рівноваги, і вони дуже чутливі до змін зовнішніх факторів.

Крім того, тут ростуть 183 види мохів, що становить 60% видів бріофлори Криму, 154 види лишайників, а також 1733 види грибів. У флорі заповідника нараховується 78 рідкісних видів рослин, занесених до Червоної книги України: адіант венерин волос, яловець високий, сон кримський, роговик Біберштейна, смілка зеленоквіткова, півонія кримська, фіалка кримська, суничник дрібноплодий, фісташка туполиста, дуже багато видів орхідних. Тут відмічено 24 види рослин, занесених до Європейського червоного списку.

Різноманітність природних умов, рослинного покриву зумовлює багатство фауни заповідника. Тут мешкає 37 видів ссавців, 150 - птахів, 16 - плазунів, 4 види земноводних, 90 видів комах та 119 видів молюсків.

Із ссавців досить типовими є їжак звичайний, заєць-русак, миша лісова, полівка звичайна, ласка, куниця кам'яна, козуля європейська тощо. До Червоної книги України занесено велику групу рукокрилих, що живуть у печерах, будівлях, дуплах дерев: підковоносів великого і малого; нічниць Наттера і триколірну; широковуха європейського, вечірниць малу й велетенську; нетопирів кожанковидного та середземноморського. Крім того, по берегах гірських потоків трапляються кутора мала, в лісах - борсук, яких теж занесено до Червоної книги України. Чимало видів тварин Криму відрізняються від типових і розглядаються як окремі ендемічні підвиди, серед них: бурозубка мала, лисиця гірська кримська, куниця кам'яна кримська, олень благородний кримський тощо. Деяких тварин було завезено до Криму і вони тут акліматизувалися (білка-телеутка алтайська, муфлон, кабан дикий).

Досить багатим є світ птахів. Тут їх трапляється близько 150 видів, з яких гніздяться 40 видів. Найтиповіші з них у лісах - зяблик, дятел строкатий, синиці чорна й велика, дрізд чорний; на яйлі - жайворонок польовий, коник лісовий; на скелях - стрижі, голуб сизий тощо. Рідкісними стали такі хижі птахи, як орел-могильник, боривітер степовий, сокіл-сапсан та балобан, яструб-перепелятник та інші.

Плазуни представлені невеликою кількістю видів. Найчастіше зустрічаються ящірки кримська, прудка та скельна, рідше - жовтопуз і дуже рідко - гекон кримський, полози жовточеревий та леопардовий. Із земноводних тут відомі квакша звичайна, ропуха зелена, жаба озерна.

Фауна безхребетних у Криму значно багатша, хоча тут немає багатьох типових для материка видів. Натомість у заповіднику є багато видів цикад, метеликів, серед яких є ендеміки. До Червоної книги України занесено богомолів - емпуза смугастого та боліварію короткокрилу, з інших - жужелицю кримську, махаона, носатку листовидну, сатира євксинського, чорнушку Ферея.

Загалом на території заповідника мешкають 30 видів тварин, занесених до Червоної книги України, 9 видів, занесених до Європейського червоного списку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Ялтинський гірсько-лісовий природний заповідник є частинкою унікальної природи Гірського Криму, що зберігається на частині Головної гряди. Тут поєднується сувора велич скелястих обривів Ялтинської Яйли, з найвищою точкою - горою Ай-Петрі, тендітність швидких гірських потічків, що часто утворюють мальовничі водоспади, з ніжністю весняних квітів, які пробиваються крізь талий сніг під променям лагідного кримського сонця.

# data[].attributes.headline
Природний заповідник "Єланецький степ"

# data[].attributes.subject
Природний заповідник "Єланецький степ"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Заповідник "Єланецький степ" - один з наймолодших українських заповідників, перший і поки що єдиний степовий заповідник у Правобережній Україні. Створений у 1996 році з метою охорони найбільшої у Північно-Західному Причорномор'ї ділянки цілинного степу.

Ця природоохоронна територія розташована у Єланецькому та частково в Новоодеському районах Миколаївської області й займає площу трохи більше 1,5 тисячі гектарів.

Метою існування цієї природоохоронної території є збереження та відновлення типчаково-ковилового степу. Також у природному заповіднику є чудовий зоопарк, де у напіввільних умовах утримуються американські бізони, кулани, плямисті олені, європейські лані, байбаки.

Історія створення заповідника "Єланецький степ" почалася досить давно. У 1978 році на цій території було організовано досить великий за площею (300 га) заказник місцевого значення "Роза". За чотири роки, на вже втричі більшій площі, було створено ландшафтний заказник місцевого значення "Єланецький". Але для максимального збереження унікальної природи регіону в 1990 році з ініціативи місцевих природоохоронців та учених було прийнято рішення про резервування ділянки площею біля 2 тисяч га під майбутній заповідник "Єланецький". В липні 1996 року Указом Президента України природний заповідник "Єланецький степ" постав у своїх сучасних межах.

На території сучаного заповідника ще у кінці 80-х рр. були створені зоопарк та "Палац природи". У 1978 році був створений зоопарк фахівцями з "Асканії-Нова". За своєю організацією він повторює умови проживання тварин у цьому відомому на всю Україну біосферному заповіднику. "Палац природи" був побудований у 1979 році з метою налагодження відпочинку та екологічної освіти дітей і юнацтва. Нині комплекс потребує капітальної реконструкції. З часом планується відновити його як осередок природоохоронної освіти.

Ландшафт "Єланецького степу" прикрашений балками і ярами. Саме ця особливість зберегла територію заповідника від значного антропогенного впливу, якого зазнали сусідні землі. Особливо великими балками є Прусакова, Орлова та Роза, їх частини входять в межі заповідника. Найпоширенішими ґрунтоутворюючими породами є леси, а на схилах балок - вапнякова жорства, мергелі та суглинки. Характерною ознакою ландшафту заповідника, яка надає йому мальовничості, є виходи вапняків, котрі місцями утворюють досить високі і круті стінки. Подекуди по днищах балок виходять червоні граніти, великі брили яких надають усьому ландшафту особливої своєрідності.

Постійних водотоків на території заповідника немає. По днищах балок проходять русла струмків, які наповнюються водою лише навесні та під час дощів і літніх злив. Проте завдяки особливостям геологічної будови (наявності кількох шарів водопідпірних глеїв) тут існує принаймні три водоносних горизонти, водою яких наповнюються колодязі та джерела.

"Єланецький степ" радує своїх гостей барвистим різноманіттям рослинного світу. Тут можна побачити переважно степові ділянки, а також ділянки з лучною та подекуди чагарниково-деревною рослинністю. На території заповідника нараховується 492 види судинних рослин, серед яких є регіонально-рідкісні та ендемічні. Із несудинних рослин у заповіднику зареєстровано зростання 5 видів мохоподібних, 29 - водоростей, 14 - лишайників. Тут зростає також 17 видів грибів. Дванадцять видів рослин занесено до Червоної книги України, зокрема, 5 видів ковили: волосиста, Лессінга, найкрасивіша, українська та вузьколиста; астрагали шерстистоквітковий та пухнастоквітковий, сон чорніючий, дрік скіфський та інші. Сім видів рослин, поширених у заповіднику, занесені до Європейського червоного переліку, це такі види, як гвоздика ланцетна, смілка бузька, карагана скіфська, перлівка золотолускова.

За складом і територіальним розподілом рослинності заповідник "Єланецький степ" помітно відрізняється від інших степових заповідників України тим, що в ньому майже половину площі займають перелоги (розорані і згодом залишені відпочивати землі) різного віку. Через це, поряд із охороною ділянок цілинного степу, одним з основних завдань заповідника є відновлення природної рослинності на трансформованих ділянках.

Тваринний світ заповіднику також багатий. Фауна території включає в себе приблизно 1500 видів безхребетних тварин, з них 158 видів є рідкісними або регіонально рідкісними і потребують охорони. Більше третини їх занесено до Червоної книги України (ктир гігантський, 16 видів перетинчастокрилих, зокрема, сколія степова, джмелі моховий, лезус, вірменський, глинистий і яскравий, 32 види метеликів), а до Європейського червоного переліку занесено 8 видів безхребетних (зокрема, сатурнія грушева, товстун багатобугорчатий, дибка степова). Близько 40 відсотків безхребетних становлять мешканці степу, а решту - різних деревно-чагарникових угруповань, лук, а також види, що не віддають переваги жодному біотопу.

Загальна кількість зареєстрованих у заповіднику хребетних тварин становить 153 види. З них 20 видів включено до "червоних переліків" різного рівня (полози чотирисмуговий та жовточеревий, шпак рожевий, канюк степовий, лелека чорний, сорокопуд сірий, борсук тощо). Найбільшим різноманіттям відрізняються птахи - 105 видів, і ссавці - 34 види. Плазунів виявлено 7, а земноводних - 6 видів. Цікавою особливістю є значна щільність популяції полоза чотирисмугового, або Палласового, який трапляється майже на всіх ділянках заповідника, проте перевагу віддає стрімким, місцями кам'янистим і не дуже зарослим чагарниками схилам балок. Інша прикметна ознака тваринного світу заповідника полягає у надзвичайно високому поширенні хижаків, насамперед дрібних соколів, лунів, сов. З інших цікавих видів трапляється сиворакша, змієїд, орел-карлик. Серед ссавців переважають дрібні гризуни, зокрема, нориця лучна, а з хижих ссавців - лисиця, ласка, тхір степовий, інколи вовк. З диких копитних в заповіднику мешкає козуля, зустрічається дикий кабан.

# data[].attributes.attachment_link.title
Природний заповідник Єланецький степ

# data[].attributes.attachment_link.description
Заповідник "Єланецький степ" - один з наймолодших українських заповідників, перший і поки що єдиний степовий заповідник у Правобережній Україні. Створений у 1996 році з метою охорони найбільшої у Північно-Західному Причорномор'ї ділянки цілинного степу. Ця природоохоронна територія розташована у Єланецькому та частково в Новоодеському районах Миколаївської області й займає площу трохи більше 1,5 тисячі гектарів.

# data[].attributes.headline
Український степовий природний заповідник

# data[].attributes.subject
Український степовий природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Український степовий природний заповідник складається з чотирьох відділень, три з яких - "Кам'яні могили", "Хомутовський степ" і "Крейдяна флора" - розташовані у межах степової зони України (Донецька обл.), а "Михайлівська цілина" знаходиться в лісостеповій (Сумська обл.). Тут знаходяться унікальні ковилові ділянки, три різновиди тюльпанів, природна ділянка тюльпанів, що знаходиться на стадії видоутворення, а також єдина заповідна ділянка лучного степу у зоні лісостепу.

Заповідник цікавий не лише своєю мальовничою природою, але і з точки зору історії, адже тут відбувалися легендарні битви дружини русичів з татарами.

Заповідник був створений за радянських часів, а саме 1961 року, коли були об'єднані самостійні заповідні об'єкти "Хомутовський степ", "Кам'яні Могили", "Михайлівська цілина" та "Стрільцівський степ". Найстаршим із них був заповідник "Хомутовський степ", який було засновано ще у 1926 р. Незабаром після об'єднання, у 1968 р., Стрільцівський степ було передано до складу Луганського природного заповідника, а до Українського степового натомість приєдналося ще одне відділення - "Крейдова флора". На сьогодні завершуються роботи з організації п'ятого відділення заповідника - "Кальміуського".

Проте історія цих територій сягає далеко за межі двадцятого століття. Зокрема, на думку багатьох істориків, Кам'яні могили є місцем історичної "битви на Калці" в тринадцятому столітті та місцем захоронення скіфських царів.

Тут можна зустріти надзвичайно рідкісні не лише для України, але й для Європи види рослин та тварин. Особлива гордість Українського степового природного заповідника - ковила, якої тут налічується 14 видів. Такого різноманіття не має більше жодний з заповідників у світі.

Незвичайний у заповіднику і тваринний світ. Загальна кількість видів природної фауни, що мешкають у заповіднику, становить біля 7300 видів! Тут зустрічаються рідкісні види, що занесені до Європейської червоної книги: сліпак звичайний, перев'язка звичайна, могильник, дрофа (пролітний вид), деркач, мнемозина, поліксена та ін. Крім того в заповіднику можна натрапити на вухатого їжака, норку звичайна, борсука, вівсянку чорноголову та багато інших цікавих видів. Значна кількість рідкісних птахів трапляється лише взимку або при перельотах навесні та восени (сорокопуд сірий, дрофа, підорлик великий, орел степовий, орел-карлик, лунь польовий, кроншнеп великий, змієїд, журавель степовий).

Заповідник відомий різними типами степів, байрачними лісами та сосновими борами. Для того, щоб описати всю красу та багатство заповідника варто розглянути кожне з відділень окремо.

Кам'яні могили - місце де історія зустрічається із сучасністю, гірська країна серед неозорої рівнини. На думку багатьох істориків, Кам'яні могили є місцем битви у 1223 році дружин русичів князя Мстислава Романовича з татарами, відомої під назвою "битва на Калці". Крім того деякі дослідники вважають Кам'яні могили місцем захоронення скіфських царів.

Кам'яні могили є унікальною геологічною пам'яткою, що в незайманому стані збереглася до наших днів. Лише в цьому місці ростуть такі відомі вузьколокальні ендеміки, як деревій голий та волошка несправжньоблідолускова. В ущелинах скель знайшли притулок аж 8 видів папоротей - представників північної флори. Викликають захоплення галявинки косариків тонких та орхідей запашної і блощичної по невеликих улоговинах, а навесні - золотаві віночки авринії скельної, що уквітчують гори.

Назва Хомутовський степ вже сама по собі малює в уяві мальовничий простір, пахощі трав та різнобарвні квіти, що коливаються навіть при незначному порухові вітру. Цей степ - це море ковили з білими кулями катрана татарського та блакитними плямами шавлії пониклої і сухостепової, жовтими куртинами квітучих калофаки волзької та вайди фарбувальної, синьо-фіолетових кущів залізняка та зелені злаків. Тут зростає 12 видів ковили: Лессінга, тирси, Граффа, азовської, Браунера, відокремленої, вузьколистої, дивної, пухнастолистої, облудної, української та шорсткої. Незабутнє враження справляють у травні десятки гектарів яскраво-червоної півонії тонколистої. Особливо великі площі її на прибалковому схилі балки Брандта північної експозиції.

Неймовірно, але у Хомутовському степу росте три види тюльпанів: Шренка, змієлистий та дібровний. Знаходиться тут і природна ділянка тюльпана, що перебуває на стадії видоутворення. За нею проводяться спостереження вже протягом 27 років.

Відділення Крейдова флора розташоване на правому крутому березі ріки Сіверський Донець між селами Закітне та Піскунівка. Лісові угруповання у цьому відділенні займають незначну площу, половина якої припадає на сосну крейдяну, а половина - на байрачні діброви. Ця ділянка є єдиною значною за розмірами заповідною ділянкою кретофільної флори в Україні, що збереглася в задовільному стані. З кретофільних видів виділяються дворядник крейдяний, дрік донський, гісоп крейдяний, громовик донський, дзвінець крейдяний, ранник крейдяний, шоломниця крейдяна.

Михайлівську цілину варто побачити хоча б тому, що це єдина в Україні заповідною ділянка лучного степу в зоні Лісостепу. Тут зустрічається багато рідкісних видів, занесених до Червоної книги України.

Наразі проходять роботи з організації п'ятого відділення заповідника - "Кальміуського", що дасть змогу взяти під охорону степову рослинність середньої течії ріки Кальміус, що включає багато червонокнижних видів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Український степовий природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Український степовий природний заповідник складається з чотирьох відділень, три з яких - "Кам'яні могили", "Хомутовський степ" і "Крейдяна флора" - розташовані у межах степової зони України (Донецька обл.), а "Михайлівська цілина" знаходиться в лісостеповій (Сумська обл.). Тут знаходяться унікальні ковилові ділянки, три різновиди тюльпанів, природна ділянка тюльпанів, що знаходиться на стадії видоутворення, а також єдина заповідна ділянка лучного степу у зоні лісостепу.

# data[].attributes.headline
Природний заповідник Розточчя

# data[].attributes.subject
Природний заповідник Розточчя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розточчя... Тут розпочинають свій шлях річки і потічки, які далі стікають у Дністер, а потім прямують до Чорного моря, Сяну, Бугу та Балтійського моря. Розточчя розташоване на головному європейському вододілі, зокрема на території України та Польщі. Українське Розточчя розпочинається в околицях Львова та простягається на 60 км у північно-західному напрямку до кордону з Польщею і на її території до м. Красніка.

Природний заповідник "Розточчя" було створено у жовтні 1984 року, а до його складу увійшли заказник місцевого значення "Страдчанський ліс" та заповідне урочище "Королева гора".

Площа території заповідника складає більше 2080 га. Територія поділяється на дві частини Верещицьке та Ставчанське лісництва. На півночі та сході заповідник межує з Яворівським національним природним парком.

На території заповідника рельєф горбистий. Тут протікають такі річки, як Верещиця та її притока Ставчанка. На них розташований каскад штучних водосховищ (ставів). Найбільшим із них є Яновський, що має площу 207 га.

У заповіднику представлена унікальна лісова та болотна рослинність. Саме, тут, на Розточці, іще збереглися природні ліси, де сосни, дуби, буки, ялиці, смереки, явори, граби, ясени, клени, в'язи та липи ростуть разом. Важливо і те, що у заповіднику переважає лісова рослинність, яка займає 92% його площі. Лучна, болотна та прибережно-водна рослинність займає 8 % його території.

Серед лісів найбільш поширеними є широколистяні, зокрема букові і дубові, а також хвойно-широколистяні ліси. Є і соснові ліси на території парку. Букові ліси зростають на високих пагорбах, де близько до поверхні залягає крейда. Дубові і грабово-дубові ліси є високо - продуктивними, і у віці 130 років досягають висоти 30 м.

Луки і болота розташовуються в урочищі Заливки. Рослинність Заливок дуже своєрідна. Тут зустрічається досить багато рідкісних видів, зокрема, це береза низька, верба чорнична, журавлина болотна, синюха голуба, білозір болотний, п'ять видів пальчатокорінника. На жаль, в даному регіоні зараз відбувається падіння рівня ґрунтових вод. Це ставить під загрозу існування цієї унікальної рослинності. Так, типових болотних угруповань в урочищі Заливки вже майже не залишилось. Ділянки низинного болота з переважанням берези низької, журавлини звичайної, пухівки піхвової заміщуються фрагментами злаково-осоково-гіпнового болота, а потім лучними угрупованнями.

Зустрічаються на території заповідника і рослинні угруповання, занесені до Зеленої книги України. Серед них соснові ліси зеленомохові та чорницеві, дубово-соснові ліси ліщинові, дубові ліси ліщинові, угруповання сальвінії плаваючої, латаття сніжно-білого, глечиків жовтих та інші.

На території Розточчя зустрічається близько 30 судинних видів рослин, з яких 14 видів орхідних. То є баранець звичайний, плаун звичайний, сальвінія плаваюча, береза низька, фіалка біла, верба чорнична, шолудивник королівський, лілія лісова, підсніжник білосніжний, косарики черепитчасті, гніздівки справжня, звичайна, коручки болотна, морозниковидна, любки дволиста, зеленоквіткова, зозулині сльози яйцеподібні, булатки червона, великоквіткова, венерин черевичок, пальчатокорінники травневий, плямистий, Фукса, м'ясочервоний, Траунштейнера, осока Давелла та інші.

Фауна Розточчя є дуже цікавою. Тут зустрічаються представники усіх класів хребетних. Серед земноводних зустрічаються звичайний та гребінчастий тритони, ставкова та озерна жаби, кумка червоночерева, гостроморда, трав'яна та сіра ропухи, квакша звичайна, а серед плазунів - ящірки прудка й живородна, вуж і гадюка звичайна, іноді веретільниця ламка та мідянка.

На території ПЗ Розточчя мешкає багато птахів, які або гніздяться тут або прилітають зимувати на Яновський став. У лісах звичними є зяблик, іволга, дрозди, голуб синяк, горлиця звичайна, вальдшнеп та інші. Одним з найцікавіших птахів у період міграції є баклан великий. Крім того, тут гніздиться такий рідкісний птах, як лелека чорний, а іноді можна навіть зустріти найменшу пташку України - королька жовтоголового.

Щодо ссавців, то тут зустрічаються - кріт, бурозубки звичайна, мала і білочерева, кутори звичайна і мала, заєць-русак, козуля, благородний і плямистий олень, лось. Трапляються тут і дикі кабани, а серед хижаків зустрічаються лисиця, куниця лісова, тхір темний, ласка, горностай і навіть вовк.

Серед червонокнижних видів видра річкова, горностай, кутора мала, європейський широковух, борсук, лелека чорний, змієїд, орлан-білохвіст, сичик-горобець, мідянка, полоз лісовий, дозорець імператор, махаон та інші.

# data[].attributes.attachment_link.title
Природний заповідник Розточчя

# data[].attributes.attachment_link.description
Розточчя... Тут розпочинають свій шлях річки і потічки, які далі стікають у Дністер, а потім прямують до Чорного моря, Сяну, Бугу та Балтійського моря. Розточчя розташоване на головному європейському вододілі, зокрема на території України та Польщі. Українське Розточчя розпочинається в околицях Львова та простягається на 60 км у північно-західному напрямку до кордону з Польщею і на її території до м.

# data[].attributes.headline
Рівненський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Рівненський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рівненський природний заповідник - найбільший за площею (47046,8 га) природний заповідник України. Територія заповідника належить до Волинського, або Західного, Полісся - царства соснових лісів та непрохідних болотних масивів. Вона добре виражає основні риси ландшафту, притаманні цій частині України, - рівнинність рельєфу, переважання пісків, позитивний баланс вологи, високі залісненість та заболоченість. Тут представлено все різноманіття природи Поліського краю - від прадавніх борових терас та багатих річкових заплав до різноманітних типів боліт та славнозвісних поліських озер - як карстового, так і заплавного походження. У заповіднику розташовані найбільші за площею і найкраще збережені болотні масиви України, взяті під охорону. Вони є надзвичайно важливим місцем для гніздування та відпочинку птахів.

Рівненський природний заповідник cтворений 3 квітня 1999 р. Підпорядкований Державному комітету лісового господарства України. Основу територіальної структури заповідника із статусом окремих відділень складають колишні заказники загальнодержавного значення - ландшафтний „Білозерський" (Володимерецький р-н), загальнозоологічний „Перебродівський" (Дубровицький і Рокитнянський р-ни), гідрологічний „Сомино" (Сарненський р-н) та ботанічний „Сира Погоня" (Рокитнянський р-н). Загальна площа заповідника - 47046,8 га.

За фізико-географічним та геоботанічним районуванням територія природного заповідника належить до області Волинського Полісся - зони мішаних лісів. Вона складається з чотирьох нез'єднаних між собою ділянок (Білоозерська ділянка, Сомино, Сира Погоня, Переброди). Територія заповідника має високу заболоченість (20%), оскільки включає найбільші болотні масиви України. Найбільшою цінністю Рівненського заповідника є те, що в ньому представлені болота всіх типів, які тільки є на Українському Поліссі. Найбільшою різноманітністю боліт визначається Білоозерська ділянка. Саме на ній добре представлені болота з багатим живленням - низинні (евтрофні). На решті ділянок переважають сфагнові болота: ті, що досягли високого ступеня розвитку - верхові (оліготрофні) та менш розвинені - перехідні (мезотрофні). В рослинному покриві заповідника переважають болотна рослинність та заболочені ліси, невеликі площі займає прибережно-водна та водна рослинність; суходольні лісові угруповання розташовуються лише на сухих піщаних грядах та островах.

Велику площу у заповіднику займають заболочені соснові, березові і вільхові ліси. Є невеликі ділянки надзвичайно красивих заплавних дубових лісів. Із рідкісних видів рослин особливо слід відмітити такі види, як молодильник озерний, який зростає в оз. Біле. Значну площу у заповіднику займають болота з домінуванням виду із Червоної книги України - шейхцерії болотної. До Червоної книги України занесено 13 видів флори, 25 - фауни. До Європейського червоного списку - 6 видів фауни.

Фауна заповідника представлена типовими для Полісся комплексами тварин. Ссавців у заповіднику визначено понад 60 видів, з них найбільша група - це гризуни (понад 20 видів). Досить розповсюдженими є бобер річковий, білка, заєць-русак, лисиця звичайна, вовк, єнотовидний собака, куниця лісова та кам'яна, ласка, свиня дика, козуля, лось. Зустрічаються і види, які занесені до Червоної книги України: видра річкова, рись, кіт лісовий, зубр, борсук, горностай, норка європейська, кутора мала, заєць білий та інші.

Птахи представлені понад 200 видами, з яких більше половини гніздяться на території заповідника. Тут найбільше зустрічається видів, які занесені до Червоної книги України - лелека чорний, журавель сірий, підорлик малий, балобан, беркут, кроншнеп великий, орел-змієїд, орлан-білохвіст, сова бородата, лелека чорний, сорокопуд сірий, очеретянка прудка, пугач і дуже рідко глухар. Також досить часто зустрічається тетерев, рідше - рябчик, з голубів - горлиця, синяк. Дуже характерним є лісовий кулик вальдшнеп, який в інших районах Полісся трапляється рідко. На озерах Біле та Сомине мешкає лебідь-шипун. Досить поширені хижі птахи - боривітер звичайний, чеглик, кібчик, лунь болотяний, канюк звичайний, яструби. На окультурених ділянках поширена чайка, чорниш і бекас.

З плазунів поширені гадюка, вуж звичайний, мідянка, веретільниця ламка, ящірки живородна та прудка, черепаха болотна; серед земноводних - тритон гребінчастий. Видів риб у водоймах заповідника небагато, але в озері Біле мешкає вугор - риба з цікавою біологією, яка здатна долати у своїх мандрах ділянки суші. Є тут і соми та інші типові для всього Полісся види.

Відділення "Перебродівське" розташоване на середині межиріччя Льви та Ствиги. Це найбільша заболочена територія України, яка включає великі болотні ділянки: Черемне, Кремінне та Піддубичі, які відмежовуються одна від одної смугами суходолу. Обводнений болотний масив має рідкісний для України хід розвитку - периферійно-оліготрофний, тобто розвиток болота, наростання шару торфу, збіднення живлення тут відбуваються від периферії до центру. Тут ростуть рідкісні та зникаючі види флори, занесені до Червоної книги України: шейхцерія болотна, росичка середня, верба чорнична, рідкісні види осок, рожевіють суцвіття пальчатокорінника м'ясочервоного. Тут зареєстровано 11 видів сфагнових мохів.

Лісова рослинність на ділянці Переброди розміщується на невеликих мінеральних острівцях та гривах. Це переважно соснові ліси вересові, зеленомохові з чорницею, брусницею, орляком. Росте в них рідкісний вид плаунових - дифизіаструм Зейлера, плямами виділяються ділянки північного виду - цінної лікарської рослини мучниці. Переброди у зв'язку із значним обводненням - добре збережений масив із цінними флорою і фауною.

Тут мешкають рідкісні і зникаючі види тварин. Саме в "Перебродівському" гніздяться лелека чорний, журавель сірий, пугач, орел-зміє'їд, орлан-білохвіст, всього 10 видів птахів, що занесені до Червоної книги України. Є відомості, що тут бачили і скопу - водяного орла, яких на Україні залишилося декілька пар. Ці надзвичайно цінні водно-болотні угіддя занесено до списку водно-болотних угідь міжнародного значення.

Відділення "Сира Погоня" - єдиний болотний масив в Україні з горбисто-мочажинним комплексом, характерним для північних боліт. За наявністю рослинних асоціацій Сира Погоня близька до Прибалтики. На ньому переважають верхові болотні угруповання та рідкісні для території України горбисто-мочажинні комплекси, занесені до Зеленої книги України

Між горбами червоніє журавлина звичайна і журавлина дрібноплода, яка занесена до Червоної книги України разом з швейхцерією болотною. Саме тут знайдено рідкісну хамедафну чашкову, мирт болотний, росичку середню (теж в Червоній книзі).

Ділянка Сира Погоня - унікальна для території України!

Відділення "Сомино" за характером рослинного покриву має основні риси Західного Полісся. Це велика ділянка перехідних боліт, збережена в природному стані, є і верхові ділянки, яких на Україні дуже мало. Вона є крайньою південно-західною частиною болотного масиву Кремінне, розташованого в межиріччі Леви та Ствиги. Перехідне болото на цій ділянці переривається смугами суходолів та прилеглих лісових боліт.

Лісоболотний комплекс прилягає до чарівного озера Сомине - типового для Західного Полісся. Майже 60 га займає його водна площа. Вода чиста, прозора. Місцями зустрічається латаття сніжнобіле, глечики жовті. З усіх боків озеро оточують заболочені ліси - вільшаники, березняки. Тут водяться бобри, яких можна спостерігати за роботою. Гідрологічний комплекс озера відіграє велику роль, він регулює рівень ґрунтових вод прилеглих територій. Це одне з небагатьох типових мезотрофних боліт Західного Полісся, що збереглися в природному стані. Є на болоті мінеральний острів Кремінне, вкритий сосновим лісом. На Сомино ботанікам пощастило знайти одну з найбільш рідкісних орхідей - хамарбію болотну. Разом з вербою чорничною, швейхцерією болотною, росичкою середньою та ситником бульбистим вона занесена до Червоної книги України. Поміж осок ростуть невеличкі верби лапландська та розмаринолиста - це льодовикові релікти. На пагорбах червоніє журавлина, серед якої біліють квіти андромеди. Масив Сомине - одна з найбагатших у флористичному відношенні ділянок заповідника.

Відділення "Білоозерське" за своїм характером є комплексним. На ній представлені всі типи боліт, лісова та прибережно-водна рослинність. Найбільші площі займає болотна рослинність, що переважає на прилеглому до озера болотному масиві Козина-Березина, який займає реліктову долину річки Березини. Колись нею протікали льодовикові води. Підвищені елементи рельєфу займають соснові ліси зеленомохові та чорничні, а ще вищі - лишайникові, знижені - заболочені з багном болотним та молінією. Є острівці ялини європейської, рідкісні для Українського Полісся і занесені до Зеленої книги України.

Центральне місце відділення займає карстове озеро Біле, яке має площу 453 га. Воно найглибше в області - в окремих місцях досягає 26,3 м глибини. Тут унікальне поєднання болотних, озерних і лісових природних комплексів Західного Полісся. Вода його напрочуд чиста й прозора. На дні добре видно майже біле вапнякове каміння, яке і дало озеру таку назву. По його берегах негустими смугами ростуть очерет і куга озерна, подекуди на воді є ділянки латаття білого. Вони занесені до Зеленої книги України. Тут водяться лящ, окунь, лин, вугор, карась, щука та інші види риб. Береги озера є улюбленим місцем гніздування водоплавних птахів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Рівненський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Рівненський природний заповідник - найбільший за площею (47046,8 га) природний заповідник України. Територія заповідника належить до Волинського, або Західного, Полісся - царства соснових лісів та непрохідних болотних масивів. Вона добре виражає основні риси ландшафту, притаманні цій частині України, - рівнинність рельєфу, переважання пісків, позитивний баланс вологи, високі залісненість та заболоченість.

# data[].attributes.headline
Природний заповідник Горгани

# data[].attributes.subject
Природний заповідник Горгани

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Горгани є одним з найбільш заліснених районів Українських Карпат, де значна частина лісових насаджень збереглась у природному недоторканому стані. Територія заповідника - царство гір, яке зачаровує величчю і недоступністю вершин, вкритих кам'яними розсипами, непрохідними заростями гірської сосни, первозданністю ялицевих та смерекових пралісів, таємничим світом лишайників, мохів, плаунів та папоротей, різноманітністю флори і фауни, багатством рідкісних ендемічних, реліктових видів, серед яких окрасою і гордістю, основним об'єктом охорони є кедрова сосна європейська.

Тут вершини та верхні частини схилів вкриті кам'янистими розсипами, що часто спускаються далеко вниз, у лісову зону. Такі розсипи мають місцеву назву "грехоти" або "горгани", які займають більше 11 % відсотків території заповідника. Від цих кам'яних пустель, вкритих незвичайними узорами лишайників і пішла назва регіону.

Ідея організувати заповідник у Горганах виникла у львівських лісівників-науковців ще в 1940 році. Він мав починатися від витоків Лімниці й тягнутися до Довбушанки. Проте у післявоєнний період з гаслами "Стране нужен лес" почалося нищівне "освоєння" Карпат. Уціліли лише острівці пралісів, найбільше - на території сучасного заповідника. У 1957 році вперше за радянської влади проблему заснування заповідника в Горганах як найвищої форми природозбереження на офіційній нараді в Москві порушив надвірнянський лісівник Юрій Юркевич. Невдовзі в лісах, підпорядкованих Надвірнянському лісокомбінату, під охорону закону потрапили перші вісім пам'яток природи, потім утворилися невеликі державні заказники, завдяки чому в районі Довбушанських Горган збереглося багато унікальних природних комплексів.

У 1974 році тут було організовано Горганське заповідне лісництво. Ще тоді планувалося на основі цього лісництва створити заповідник. Проте лише 12 вересня 1996 року згідно з Указом Президента України було організовано природний заповідник "Горгани". До території заповідника увійшли ландшафтні заказники загальнодержавного значення "Джурджі" (754 га) та "Садки" (995 га), заповідні урочища "Черник" (103 га), "Гниляк" (150 га), "Новобудова" (217 га), "Ельми" (86 га), "Довжинець" (284 га), "Столи" (161 га).

Заповідник розташований у Надвірнянському районі Івано-Франківської області й охоплює площу 5344 гектари, з них більше 70 % - охоронна зона. В адміністративно-господарському відношенні територія заповідника розділена на два лісництва: Горганське (2654 га) та Черниківське (2690 га). Підпорядкування: Міністерство охорони навколишнього природного середовища України.

Природний заповідник розташований у найнедоступнішій високогірній і кам'янистій частині Горган - Довбушанських Горганах, у басейні річки Бистриці Надвірнянської з її численними притоками. Для рельєфу заповідної території характерна значна стрімкість кам'яних схилів, що відіграло позитивну роль у збереженні його гірських ландшафтів. Ґрунтовий покрив доволі строкатий, складається переважно з лісових буроземних, дерново-буроземних та гірсько-лучних буроземних грунтів. На території заповідника розвинута густа річкова мережа. Тут беруть свій початок близько 30 гірських річок, які є притоками р. Бистриці Надвірнянської.

Унікальність рослинного покриву заповідника в тому, що на більшій частині території він зберігся в природному майже незайманому стані, а своєрідність і різноманіття ландшафтних умов сприяли формуванню багатого видового складу рослин, серед яких значна частина рідкісних, реліктових та ендемічних.

Панівним типом рослинності є ліси, які займають 84 % площі. Більше половини з яких є пралісами, тобто лісами, яких не торкалась сокира людини. Лісові масиви відображають типове для Горган чергування природних буково-ялицевих, ялицево-смерекових, кедрово-смерекових пралісів та гірськососнового криволісся. Чисті смерекові деревостани мають у заповіднику найбільше поширення і займають майже половину покритої лісовою рослинністю площі.

У трав'яному покриві лісів за участю бука звичними є аконіт молдавський, підлісник європейський, зубниця залозиста, сугайники австралійський та карпатський, живокіст серцевидний, багаторядник шипуватий, голокучники дубовий та Робертів. На узліссях навесні з'являються ніжні дзвіночки підсніжника білосніжного, білоцвіту весняного, сині квітки сольданели гірської. З чагарників у лісах росте жимолость пухнаста, вовче лико, іноді зустрічається агрус відхилений, шипшина повисла. Традиційним супутником буково-ялицево-смерекових та ялицево-смерекових лісів з деревних порід є клен-явір.

З підняттям угору ліс стає дедалі похмурішим і прохолодним - тут переважає смерека. Під густим шатром смерекового лісу трав'яний покрив надзвичайно бідний. Схили в цих лісах вкриті переважно оксамитовим килимом моху, який обплетений нитками плаунів колючого та булавовидного.

У верхній частині смуги смерекових лісів поширена сосна кедрова європейська - релікт раннього голоцену. У смузі гірського лісового поясу значно поширені післялісові луки. Характерною особливістю їх є наявність великої кількості злаків. Подекуди окремими острівцями ростуть невисокі чагарники - ялівці звичайний та сибірський. Рано навесні на проталинах снігу першими з'являються синьо-фіолетові квітки шафрану Гейфелового.

Лісовий пояс вище 1300-1400 м над рівнем моря змінюється субальпійським з суворими кліматичними умовами, в яких формується смуга криволісся із заростей сосни гірської, що займають близько 339 га, рідше вільхи зеленої. Вони виконують важливу грунтозахисну та водорегулювальну роль: перешкоджають утворенню і сходу снігових лавин, запобігають ерозії, зсувам тощо. Вище від заростей сосни гірської розташовані кам'янисті розсипи, зайняті мохово-лишайниковою рослинністю.

Тваринний світ заповідника різноманітний і представлений типовими видами центральної частини Українських Карпат. Він тісно пов'язаний з висотними рослинними поясами. У субальпійському поясі зустрічається ряд гірських видів, не характерних для інших поясів: снігова нориця, гірський щеврик, альпійська тинівка.

Безхребетних тварин у заповіднику зустрічається понад 1000 видів. Серед них найбільш численною групою є комахи.

Фауна хребетних тварин заповідника налічує 149 видів. У річках заповідника поширена струмкова форель - красива риба з яскравими червоними та чорними плямами. По всій території зустрічається трав'яна жаба. В калюжах та заплавах потоків живуть і нерестяться альпійський та карпатський тритони, жовточерева кумка. В лісовому поясі зрідка можна зустріти плямисту саламандру. Поширеними є прудка та живородяча ящірки.

Фауна птахів налічує 103 види. В широколистяних лісах зустрічаються різні види строкатих дятлів, мухоловки, малинівки, в'юркові та інші. В чистих хвойних лісах гніздяться чорний та трипалий дятли, чижі, шишкарі, снігурі та багато інших. Біля верхньої межі лісу та на лісових галявинах мешкають глухар, гірський дрізд, щеврик лісовий. В субальпійському поясі живе альпійська гірська плиска, а на нижніх ділянках течії - біла плиска та перевізник. З денних хижих птахів і сов у заповіднику зустрічаються звичайний канюк, осоїд, великий та малий яструби, боривітер звичайний, сіра та довгохвоста сови.

Серед ссавців звичайними в заповіднику є олень європейський, кабан, козуля, заєць-русак, білка звичайна. З хижаків тут водяться ведмідь, рись звичайна, кіт лісовий, лисиця, видра річкова, норка європейська, тхір звичайний, два види куниць, зрідка заходять вовки.

Територія заповідника багата на рідкісні та зникаючі види рослин і тварин. 10 видів тварин заповідника мають міжнародний охоронний статус. Особливу групу (20 видів, або 5 %) становлять види, які занесені до Червоної книги України. Найбільш рідкісними з них є зозулинці чоловічий та шоломоносний, зозулині сльози яйцевидні, язичок зелений, лунарія оживаюча. Значна частина видів флори заповідника (19) є регіонально рідкісними: аконіт строкатий, дзвоники пильчасті, стародуб альпійський, відкасник безстебловий та інші. Про значний вік флори та її самобутність свідчить наявність реліктових та ендемічних видів. Зокрема, з реліктів зустрічаються гронянка багатороздільна, страусове перо звичайне, блехнум колосистий, баранець звичайний, вовче лико звичайне. Ендемічних видів 18, серед них королиця круглолиста, тоція карпатська, волошки мармароська і карпатська, гвоздика карпатська, фіалка відхилена та інші.

Для проведення екопросвітньої роботи використовують екскурсійні маршрути та три науково-пізнавальні стежки: "Над Озером", "Поленський схил" та висотоно-типологічний профіль "Джурджі". Поза заповідною зоною прокладено кілька туристичних маршрутів, зокрема на гору Синячку (1402 м), з якої за гарної погоди відкриваються мальовничих краєвиди. Ранньою весною тут можна зустріти рідкісні види: шафран Гейфелів, підсніжник білосніжний, білоцвіт весняний та інші. Влітку луки вкриваються барвистим килимом різнотрав'я із перстача золотистого, ахірофоруса одноквіткового, арніки гірської, дзвоників персиколистих, скорзонери рожевої, волошки карпатської. В більш зволожених місцях гаму кольорів доповнюють орхідеї, яких на заповідній території зростає 11 видів.

На притоці Бухтівець, що тече через урочище Майдан, є чудовий водоспад, біля якого можна гарно відпочити, а на горі Березовачка в урочищі Черник біля с. Зелена є історична пам'ятка визвольних змагань УПА - бункер Грома. Трохи далі від заповідника знаходиться відомий усім поціновувачам природи Карпат Манявський водоспад, а по дорозі до нього - Манявський скит, старовинний монастир 17 ст., засновником якого є виходець із Афону монах Йов Княгинецький. Колись цей монастир підпорядковувся безпосередньо константинопольському патріарху. У с. Манява також створено музей ведмедя, спрямований на збереження виду бурого ведмедя в Карпатах.

Поруч з Надвірною розташований ще один цікавий туристичний об'єкт - Пнiвський замок. До появи Станiславської фортецi його вважали найсильнiшою твердинею Пiдкарпатського краю. Пнiвський замок збудували в другiй половинi XVI ст. дідичі волоського поxодження Куропатви, якi ще в другiй половинi XIV ст. дiстали цi землi за вiйськову службу вiд намісника Галичини Владислава Опольського. Остаточної форми замок набув у XVII сторіччі.

2007 року у міському парку ім. Івана Франка в Надвірній розпочалися розкопки залишків замку XIV ст. Старожили міста говорять, що під стінами розкопаного замку є підземні проходи. Ними можна вийти до Пнівського замку.

Для зацікавлених історією краю працює Музей історії Надвірнянщини - м. Надвірна, майд. Шевченка, 43.

# data[].attributes.attachment_link.title
Природний заповідник Горгани

# data[].attributes.attachment_link.description
Горгани є одним з найбільш заліснених районів Українських Карпат, де значна частина лісових насаджень збереглась у природному недоторканому стані. Територія заповідника - царство гір, яке зачаровує величчю і недоступністю вершин, вкритих кам'яними розсипами, непрохідними заростями гірської сосни, первозданністю ялицевих та смерекових пралісів, таємничим світом лишайників, мохів, плаунів та папоротей, різноманітністю флори і фауни, багатством рідкісних ендемічних, реліктових видів, серед яких окрасою і гордістю, основним об'єктом охорони є кедрова сосна європейська.

# data[].attributes.headline
Чорноморський біосферний заповідник

# data[].attributes.subject
Чорноморський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розташований на північно-західному узбережжі Чорного моря, між Дніпровським лиманом та Тендрівською косою у межах Голопристанського району Херсонської та Очаківського району Миколаївської областей. Історія становлення цього заповідника надто довга і складна, внаслідок чого територія його змінювалася неодноразово. Спочатку він входив до Надморського заповідника, в 1933 році став самостійною природоохоронною і науково-дослідною установою. Статус біосферного заповідник здобув лише в 1984 році. В 1998 році, згідно з Указом Президента України, розвинений до сучасних меж (площа понад 100 тис. га, з яких 77 900 га становлять акваторії Тендрівської і Ягорлицької заток, а також кілометрової смуги відкритого моря). На сухопутну частину припадає лише 14 148 га. Це найбільший в Україні заповідник, територія якого складається з кількох ділянок, що репрезентують різні ландшафти приморського півдня України: азонального лісостепового, азонального піщано-степового, зонального спустельно-степового, приморського солончакового. Головною метою заповідника є охорона зимуючих гніздових і перелітних птахів, а також унікальних комплексів піщаних арен і спустелених степів Нижньодніпров'я.

Рельєф заповідника рівнинний з численними зниженнями уздовж моря. Незначні підвищення слабко хвилясті. Для морського узбережжя є характерним літоральний вал з піску та черепашок. Піщані арени являють собою чергування бугрів 3-5 м заввишки із западинами. Піски підстеляються вапняками. Аренні і приморські піски - відносно молоді і дуже динамічні структури. Різноманітність їх тваринного і рослинного світу, високий ендемізм, геоморфологічна та ландшафтна унікальність висувають їх у раритети європейського рівня.

Клімат заповідника помірно континентальний з жарким і посушливим літом та м'якою з відлигами і нестійким сніговим покривом зимою. Узимку і особливо рано навесні дують сильні вітри. Середня температура січня - 2 °С, липня + 24 °С, середня кількість опадів - близько 320 мм на рік.

Заповідник становить цілісну систему, яка поєднує надзвичайно різноманітні приморські, прирічкові, аренні та материкові природні комплекси із лісовою, лучною, болотною, водною, степовою та галофітною рослинністю і відповідним їм різноманіттям комплексів тварин. Здається, що це земний рай для всього живого царства півдня.

На лісостепових ділянках - Івано-Рибальчанський (3104 га), Соленоозерний (2293 га) і Волижин ліс (203 га) - охороняються рідкісні природні комплекси нижньодніпровських пісків, представлені мозаїкою піщаних степів, лук та невеликих гайків (колків) з дуба звичайного, ендемічної берези дніпровської, груші звичайної, заростей степових чагарників, а також болотної і солончакової рослинності навколо озер і заток. У трав'яному покриві лісів переважає конвалія звичайна з участю проліски дволистої, самосилу гайового та інших. Піщаний степ утворюють угруповання з житняку пухнастоквіткового, костриці Беккера, місцями житняку Лавренківа, ковили дніпровської, гвоздики плоскозубої тощо. Болотна рослинність представлена звичайними заростями очерету, рогозів широколистого та вузьколистого. Навкруги численних водойм, у тому числі й штучного походження, внаслідок зрошення формуються засолені луки переважно з покісниць велетенської та Фоміна. У плоских пониженнях островів, уздовж морського узбережжя, а також навколо солоних озер формується галофітна маловидова із спрощеною структурою рослинність. Її утворюють солонець європейський, сарсазан шишкуватий, рідше - галіміона бородавчаста та содник простертий. На берегах солоних озер поширені зарості прибережниці берегової, а на морських - колосняку чорноморського, віниччя сланкого. Верхівки приморського валу займає напівпустельна ефедра двоколоскова.

Реліктові лісові колки є залишками давньої Гілеї - лісового краю пониззя Дніпра, описаної у V ст. до н. е. Геродотом. Справжньою перлиною заповідника є Тендрівська коса, котра вузькою смугою пісків простягнулася на 80 км. Давні греки називали її Ахіллесовим шляхом. У ті часи на ній стояв храм, присвячений Ахіллесу. На косі росте багато ендемічних видів, у тому числі з вузьким ареалом. Вони ніде більше у світі не трапляються і тому занесені до Червоної книги України та Європейського червоного списку видів, що зникають у світовому масштабі. Це люцерни тендрівська і морська, перлівка золотолускова та інші.

Затоки заповідника з їх островами є справжнім царством птахів. Вони віднесені до водно-болотних угідь міжнародного значення.

Зональні типчаково-полинові пустельні приморські степи поширені лише на ділянках Потіївська (1064 га) і Ягорлицький Кут (840 га). Тут степова рослинність росте не тільки на пісках, а й на зональних каштанових грунтах. Ці степи чергуються з великими ділянками приморських солончаків, що займають плоскі пониження із засоленими грунтами. Переважаючими видами на них є: костриця борозниста, ковили волосиста та Лессінга, житняк гребінчастий, полин сантонінський з участю віниччя сланкого, камфоросми монпелійської та інші. У місцях підтоплення скидними меліоративними водами сформувалися зарості очерету, що призвело до часткової втрати генетичної, ценотичної та екосистемної цінності Потіївської ділянки як еталона природних спустелених степів.

В екосистемах морських та заток заповідника ще збереглися значні запаси харових та філофорових водоростей, зокрема, філофори жилистої, а також вищих водних рослин - зостер морської та малої. Вони є головним джерелом біоресурсів, кисню, обміну речовин у водних екосистемах одного з найважливіших у північно-західній частині Чорного моря районів нересту та нагулу 49 % видового складу риб. На жаль, цей резерват генетичного та ценотичного фонду прибережних аквальних комплексів збіднюється внаслідок істотного погіршення екологічних умов. Головною причиною цього є скидання стічних та меліоративних вод у мілководдя заповідника та суміжних територій.

Територія заповідника репрезентує різноманіття умов і організмів степового півдня України. За чисельністю рослин, занесених до Європейського червоного списку, вона займає четверте місце в Україні, поступаючись лише трьом відомим заповідникам гірського Криму. Нині Чорноморський біосферний заповідник практично став головним центром, де збереглися найбільш багаті та повночленні природні комплекси рослинного світу крайнього півдня, котрі до втручання людини були поширені від східного кордону України до західного. На його території вже виявлено понад 700 видів судинних рослин, 90 - лишайників, 61 вид мохів, 87 видів шапкових грибів та 84 види фітотрофних грибів-паразитів. І це тільки початок, оскільки водорості та гриби тут ретельно ще не досліджувалися. Варто підкреслити також цінність цієї території і як центру видотворення, оскільки ендемічні види її становлять десяту частину флори, і як погранично-ареальної - значна кількість видів тут перебуває на межі ареалу завдяки наявності азональних ценокомплексів. Усього до Червоної книги України та до Європейського червоного списку занесено 20 раритетних видів флори заповідника, з яких до списку - 17 видів, що підкреслює її світове значення.

Окрім вузьколокальних ендемів (берези дніпровської, ковили дніпровської, жовтозілля дніпровського, козельців дніпровських, чебрецю дніпровського, астрагалу дніпровського тощо) це і більш широкоареальні представники псамофітно-степових, галофітних та лучних комплексів, а саме: ковила Лессінга, тюльпан Шренка, волошка короткоголова, піщанка Зоза, сон чорніючий, холодок прибережний, зозулинці болотний, запашний, розмальований, салеповий та інші.

Багатий також тваринний світ заповідника, чому сприяли різноманіття його ландшафтів та географічне положення. У своєму поширенні він значною мірою пов'язаний з розглянутими вище природними піщано-лісостеповим, приморським, пустельно-степовим та прибережно-острівним комплексами. Нині в заповіднику вже відомо понад 4000 видів комах, близько 100 видів кліщів, 30 - павуків, для заток - більш як 250 видів макрозообентосу, у тому числі 10 - губок, 10 - актиній, 68 - багатощетинкових червів, 64 види ракоподібних. Фауна хребетних тварин представлена 452 видами, з них 68 % - птахи. Фауна плазунів налічує 9 видів і є однією з найрізноманітніших серед заповідників України. За всі роки спостережень у морських водах заповідника виявлено 74 види риб, або 49 % їх видового складу Чорного моря. Наземна фауна ссавців складається з 48 видів, а морська - із 3.

Заповідник є справжнім царством птахів, яких тут відомо 305 видів. З них 110 видів гніздяться на його території, а решта зустрічаються під час зимівлі та перельотів. Загальна кількість птахів, що зимують у затоках, - більш як 120 тис. особин. Найважливішим для птахів є прибережно-острівний комплекс, на якому зареєстровано 125 водно-болотних видів. Острівний орнітокомплекс є найціннішим. Чисельність його пташиного населення становить 60-70 % загальної кількості морських птахів півдня України. Заповідник є базовим місцем гніздування мартина чорноголового у Європі. Орнітокомплекс лісостепових ділянок налічує 100-120 видів, з яких гніздяться 40, ще 60 відвідують ці місця як кормовий біотоп і місце відпочинку. В соснових лісах живуть сова вухата, горлиця звичайна, дрімлюга. У приморському степу зустрічається до 180 видів. Це жайворонки степовий і польовий, чубатий, на озерах - лебідь-шипун, норець великий, численні качині, чаплеві зграї, у літній період сюди прилітають зграї куликів, дрібних горобиних та хижих птахів.

Заповідник відіграє особливу роль у збереженні рідкісних птахів, які становлять близько 18,7 % його видового складу. Він є центром гніздування таких рідкісних видів, як кулик-сорока, морський зуйок, гага звичайна, ходуличник, крохаль довгоногий, реготун чорноголовий. Менш численними є орлан-білохвіст, дрохва, пелікан рожевий та інші. Почали гніздуватися баклан великий та біла чапля мала.

З рідкісних комах у заповіднику трапляються емпуза піщана, жук-олень, дибка степова, скарабей священний, бражник мертва голова, білянка Зегрис, прозерпіна тощо. З плазунів до Червоної книги України занесено полозів жовточеревого та мідянку чотирисмугу, гадюку степову; із ссавців - вечірницю малу, борсука, видру річкову, мишівку степову, всі три види дельфінів, тюленя-монаха, що став з'являтися останніми роками, та інших; з риб - білугу чорноморську, лосося чорноморського, коника морського, півня морського, судака морського та лаврака. Цей дуже короткий перелік засвідчує, що територія Чорноморського біосферного заповідника є унікальним природним комплексом панєвропейського рангу. І зберегти цю перлину Північного Причорномор'я для прийдешніх поколінь є покликанням його співробітників.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорноморський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Розташований на північно-західному узбережжі Чорного моря, між Дніпровським лиманом та Тендрівською косою у межах Голопристанського району Херсонської та Очаківського району Миколаївської областей. Історія становлення цього заповідника надто довга і складна, внаслідок чого територія його змінювалася неодноразово. Спочатку він входив до Надморського заповідника, в 1933 році став самостійною природоохоронною і науково-дослідною установою.

# data[].attributes.headline
Дунайський біосферний заповідник

# data[].attributes.subject
Дунайський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розташований цей заповідник у дельті Килійського рукава другої за розміром європейської річки - Дунаю, де її води, закінчивши свій марафон по Європі, зустрічаються з Чорним морем. Вік дельти у контактній зоні річки і моря дуже молодий - не перевищує 200 років, а в частині вище проти течії він збільшується і становить 400 років. Згідно з Рамсарською конвенцією, вся територія заповідника віднесена до водно-болотних угідь міжнародного значення як місце існування водоплавних і навколоводних птахів. Це наймолодша суша Європи, що виникла природним шляхом. Дельта, а зокрема її приморська смуга, відзначаються особливою динамічністю і, що дуже важливо, мозаїчністю. Тому саме тут сконцентроване найбільше в заповіднику біорізноманіття. Це край озер, проток, рукавів, боліт, островів і царства неполоханих птахів, неповторний витвір природи в самому центрі Європи.

Дунайський біосферний заповідник було створено згідно з Указом Президента України в 1998 році на базі заповідника "Дунайські плавні". До цього часу це була Дунайська філія Чорноморського заповідника площею 7758 га. Сьогодні загальна площа його становить 46 403 га, з них 6890 га займає акваторія.

Рослинний світ заповідника, як і тваринний, напрочуд своєрідний і багатий, вражають самобутність природи, своєрідна культура населення, нетрадиційні форми культури землеробства, скотарства, використання природних ресурсів.

Особливою уваги заслуговує заповідна дельта заповідника. Вона має вирівняний низинний рельєф, на тлі якого вирізняються приморський та прирічковий вали, а також Жебриянська гряда. Вся дельта порізана рукавами, каналами, протоками, має численні озера, єрики, кути. А які гарні і незвичайні острови островів прикрашають Дунайський заповідник! Найбільші з них: Єрмаків, Кубанський, Анкудинів, Полуденний та Стамбульський.

Флора заповідника налічує 950 видів судинних рослин, багато з яких - ендеміки (рослинки, які зустрічаються лише на певній території). Це, зокрема, жовтозілля дніпровське, козельці дніпровські, українські, громовик дніпровський, маренка щетиниста, ковила дніпровська, верблюдка українська та інші. Велика роль належить рідкісним видам. Всього їх 66, з них до Червоної книги України занесено 14, а до Європейського червоного списку - 3. Зустрічаються тут такі обхідні: коручки болотна та широколиста, зозулинець болотний, а також меч-трава болотна, альдрованда пухирчаста, сальвінія плаваюча, горіх водяний, ковила дніпровська, гвоздика бессарабська, золотобородник цикадовий. Крім ендемічних та рідкісних у дельті росте багато широкопоширених видів, котрі протягом усього року квітують барвистим килимком. Так, килим зелено-жовтий навесні від великих квіток півника болотного та зелено-жовтих суцвіть молочаю болотного; біло-рожевий улітку від плетухи звичайної та валеріани і бузково-рожевий в кінці літа від квітів алтеї лікарської, козлятника лікарського, плакуна верболистого та чистецю болотного; та білий восени , коли розвітає королиці пізня.

У плавнях дельти панує очерет, через що її рослинний покрив з висоти польоту має вигляд суцільного зеленого моря з плямами озер і стрічками водотоків, уздовж русла яких зазвичай тягнуться вузькі смуги біловербових лісів. Тут же, в очеретяних заростях можна познайомитис із такими рослинами, як осока гостролиста, чистець болотний, плакун верболистий, живокіст лікарський, м'ята водяна та плетуха звичайна.

Тваринний світ Дунайського біосферного заповідника налічує нині понад 5 тис. видів. За чисельністю переважають комахи - до 4,5 тис. видів, серед яких 36 видів занесено до Червоної книги України та Європейського червоного списку. Це жук-самітник, бражник прозерпіна, ліометонум звичайний, ктир гігантський, стрічкарка блакитна.. Комахи мешкають у різних біотопах (тобто кожня комашка має певну територію, в якій вона почуває себе добре, як вдома). Так, на території заповідника комахи належть до таких комплексів, як очеретяний, солончаковий, лісовий, заплавний, чагарниковий та антропогенний . Вивчення даних комплексів дає змогу розробити рекомендації щодо збереження комах. У заповіднику було виявлено і описано 7 нових для науки видів і 19 виявлених в Україні вперше.

Фауна ссавців налічує 40 видів. Прибережні ділянки моря постійно відвідують усі три види чорноморських дельфінів. Особливий інтерес становить єдиний представник ластоногих Чорного моря - тюлень-монах, занесений до Європейського червоного списку. Досі вважалося, що він зник з Чорноморського узбережжя. Проте останніми роками він почав з'являтися в заповідній частині акваторії. З рідкісних навколоводних трапляються видра річкова, горностай, норка європейська. У плавнях зрідка можна зустріти кота дикого лісового

Неабияке значення має дельта і для збереження рідкісних птахів. Тільки тих, що занесені до Червоної книги України та Європейського червоного списку, тут 43 види. Це більше 70 % рідкісних птахів Червоної книги. частини певна частина птахів використовє угіддя дунайської дельти, як це головне місце існування всієї популяції. До таких належать чернь білоока, баклан малий, пелікан кучерявий, ковпик та інші. З рідкісних пернатих орлан-білохвіст є одним з найбільших хижаків серед птахів. Їх у заповіднику гніздиться лише сім пар. Таке пташине різноманіття дельти ще раз наголошує про необхідність її збереження!

Земноводних на угіддях дельти Дунаю 10 видів, представлених численними популяціями. Це жаби озерна, їстівна і ставкова, яких в окремих місцях буває 10-20 тис. особин на гектар. Менш численними є кумка червоночерева, квакша звичайна, часничниця звичайна, тритони звичайний і дунайський. Плазунів у заповіднику лише 5 видів: вуж звичайний, черепаха болотяна і три види ящірок.

Особливе значення акваторія заповідника має для риб, яких у численних гирлах, кутах, протоках, озерах та на узбережжі мешкає 91 вид. Усі види риб, що занесені до Європейського червоного списку, зустрічаються у водах заповідника: шип, осетер атлантичний, лососі чорноморський та дунайський, умбрата та інші. Із 32 видів риб, занесених до Червоної книги України, тут мешкає 15 видів - йорж смугастий, чоп малий, лосось дунайський (всі є ендеміками Дунаю) та інші.

Дунайський природний заповідник - то є водне царство рослин і тварин! Саме тут є унікальна моживістьознайомитися із дивовижним світом водних мешканців та прислухатися до пісні річок, струмків і птахів!

Дуже різноманітною є водна рослинність. Тут можна зустріти тендітних та ніжних: латаття біле, глечики жовті, кушнір темно-зелений, кілька видів рдеснику, а також і хороброго водяника - горіху водяного, На особливу увагу заслуговує рослинність Жабриянської гряди. Тут серед штучних лісів із сосни кримської ще збереглися незначні ділянки степів із осоки колхідської та ефедрою двоколосковою на верхівках горбів.

Однією з найважливіших складових дельтової біоти є птахи. Їх тут мешкає понад 250 видів, або більше половини орнітофауни України. Вражає їх чисельність, а також різноманіття видів, форм, розмірів, умов існування. Найбільше біорізноманіття характерне для приморської частини дельти з її неоднорідністю, динамічністю та мозаїчністю, численними озерами і протоками. Тільки тут можна побачити великі зграї рожевих пеліканів - до 1 тис. особин, а всього в літній період їх тут буває більше 5 тис! У зимовий період збирається близько 115 тис. гусей білолобих, або 10 % від їхньої кількості у Чорноморсько-Середземноморському басейні. В окремі роки зимує до 7 тис. казарок чорноволих, що становить 7 % їх світової чисельності. Отож, Дунайській біосферний заповідник - то є справжній пташиний рай, яким можна милуватися і відчувати красу української землі із висоти пташиного польоту!

Дунайський заповідний є справжнім блакитним багатством України. Тож, завдання у тому, аби зберегти цей вічний дарунок для наших нащадків. Хай вони теж зможуть помилуватися безмежністю блакитного неба, співами птахів та кришталевою водою. Це лише стисла розповідь про мальовничий куточок природи в дельті Дунаю. Зустріч з ним віч-на-віч дає неповторні враження від найбільших у Європі очеретяних заростей, знайомства із самобутньою культурою місцевих жителів і традиціями природокористування.

Що дозволено і що заборонено на території

У межах території біосферного заповідника виділяються такіфункціональні зони:

заповідна зона - призначена для збереження і відновлення найбільш цінних природних та мінімально порушених антропогенними факторами природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу відповідно до режиму, визначеного законом для природних заповідників;

буферна зона - виділяється з метою запобігання негативному впливу на заповідну зону господарської діяльності на прилеглих територіях, а її режим встановлюється відповідно до вимог, встановлених для охоронних зон природних заповідників;

зона антропогенних ландшафтів - складається з територій традиційного землекористування, лісокористування, водокористування, місць поселення, рекреації та інших видів господарської діяльності;

зона регульованого заповідного режиму - до неї входять регіональні ландшафтні парки, заказники, заповідні урочища з додержанням вимог щодо їх охорони, встановлених законом.

У заповідній зоні Проектом організації території БЗ для збереження і відтворення корінних природних комплексів, проведення науково-дослідних робіт та виконання інших завдань у біосферному заповіднику може допускатись:

виконання відновлювальних робіт на землях з порушеними корінними природними комплексами, а також здійснення заходів щодо запобігання змінам природних комплексів біосферного заповідника внаслідок антропогенного впливу - відновлення гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних угруповань, що історично склалися, видів рослин і тварин, які зникають, тощо;

здійснення протипожежних і санітарних заходів, що не порушують режиму заповідної зони біосферного заповідника;

спорудження у встановленому порядку будівель та інших об'єктів, необхідних для виконання поставлених перед біосферним заповідником завдань;

збір колекційних та інших матеріалів, виконання робіт, передбачених планами довгострокових стаціонарних наукових досліджень, проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

У межах заповідної зони не може проектуватись будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню цієї зони, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об'єкти, а саме:

будівництво споруд, шляхів, лінійних та інших об'єктів транспорту і зв'язку, не пов'язаних з діяльністю біосферного заповідника, розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянка транспорту, а також проїзд і прохід сторонніх осіб, прогін свійських тварин, пересування механічних транспортних засобів, за винятком шляхів загального користування, лісосплав, проліт літаків та вертольотів нижче 2000 метрів над землею, подолання літаками звукового бар'єра над територією заповідної зони та інші види штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи;

геологорозвідувальні роботи, розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву та гідрологічного і гідрохімічного режимів, руйнування геологічних відслонень, застосування хімічних засобів, усі види лісокористування, а також заготівля кормових трав, лікарських та інших рослин, квітів, насіння, очерету, випасання худоби, вилов і знищення диких тварин, порушення умов їх оселення, гніздування, інші види користування рослинним і тваринним світом, що призводять до порушення природних комплексів;

мисливство, рибальство, інтродукція нових видів тварин і рослин, проведення заходів з метою збільшення чисельності окремих видів тварин понад допустиму науково обґрунтовану ємність угідь, збирання колекційних та інших матеріалів, за винятком матеріалів, необхідних для виконання наукових досліджень.

У буферній зоні, зоні антропогенних ландшафтів, а також у зоні регульованого заповідного режиму може бути передбачене здійснення спортивного рибальства та мисливства, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць, улаштування та відповідне обладнання туристичних маршрутів і екологічних стежок, але не можуть проектуватися рубки лісу головного користування, промислове рибальство і промислове добування мисливських видів тварин, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів цих зон та заповідної зони.

(Згідно з ПОЛОЖЕННЯМ про Проект організації території біосферного заповідника та охорони його природних комплексів)

# data[].attributes.attachment_link.title
Дунайський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Розташований цей заповідник у дельті Килійського рукава другої за розміром європейської річки - Дунаю, де її води, закінчивши свій марафон по Європі, зустрічаються з Чорним морем. Вік дельти у контактній зоні річки і моря дуже молодий - не перевищує 200 років, а в частині вище проти течії він збільшується і становить 400 років.

# data[].attributes.headline
Карпатський біосферний заповідник

# data[].attributes.subject
Карпатський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Карпатська гірська система, поряд з Альпами та Балканами, характеризується найбільшим біологічним різноманіттям на Європейському континенті. Саме тут ще є природні комплекси, які не зазнавали людського впливу протягом кількох століть. Зокрема, це, звичайно, праліси. Праліси - це природні дивовижні давні ліси, які говорять до нас із сивої давнини і вражають природним багатством та величчю. Дискусії про їхню охорону почалися давно. Так, спочатку було створені кілька лісових резерватів у Чорногорі та Мармароських Альпах. Після Другої Світової Війни у 1949 році на північних схилах Чорногірського хребта був виділений цінний лісовий масив площею 3,9 тис. га, який у 1955 році оголошено заповідним.

Про охорону природи дбали і на Закарпатті. В 1958 році на південних схилах гірського масиву Красна, у басейнах річок Великої і Малої Угольки створено Угольський лісовий заказник площею 4600 га, а в 1969 році в басейні р. Лужанки - Широколужанський флористичний заказник площею 5644 га.

Таким чином створення Карпатського біосферного заповідника почалося із заповідання лісових масивів та організації заказників, а у 1968 році у Закарпатській області був організований Карпатський заповідник на площі 12,6 тис. га. Його територія неодноразово розширювалася. З 1992 року він входить до міжнародної мережі біосферних резерватів ЮНЕСКО.

У Карпатському Біосферному Заповіднику є кілька цікавих екотуристичних маршрутів. Кожний із них є особливим і неповторним, і ми зупинимося на найголовніших. Отже, перший маршрут зветься „На Соколине бердо". Даний маршрут прокладений через заповідний масив, що знаходиться в басейні потоку Кузій. У місцевій говірці слово "бердо" означає стрімку скелю чи великий камінь. „Соколине бердо" є урочищем, яке, у першу чергу, відоме великою популяцією тиса, що збереглася на вапнякових скелях. На маршруті, зустрічаються вологі бучини із різнобарвним трав'яним ярусом. У джерельній воді Кузія мешкає форель, а вздовж потоку нерідко зустрічаються сліди оленів, козуль, кабанів, які приходять сюди напитися води. Якщо тихенько проходити маршрутом на світанку, то можна побачити і самих тварин.

Інший маршрут зветься "Буковими пралісами Малої Угольки". Тут ми знайомимося із красою карпатських букових пралісів, оглядаємо карстову печеру „Дружба" - найбільшу серед печер Українських Карпат, а також відвідуємо урочища Гребінь та Чур. Іншими важливими елементами маршруту є релікт третинного періоду - тис ягідний та цікава папороть - листовик сколопендровий, або турієвий язик.

Не менш цікавим є маршрут „Буковими пралісами Великої Угольки". Тут ми знову опиняємося у царстві пралісів. Цікавим на маршруті є і джерело гідрокарбонатного типу, і карсова печера „Молочний камінь." До того ж, саме на цьому маршруті знаходиться урочище "Велика Копиця". Це скеля, яка є неприступною із трьох сторін. Її ж вершина - то альпінарій, де зростає багато реліктів та рідкісних видів рослин.

Маршрут "Кевелівським пралісами на Петрос" пролягає вздовж потоку Кевелів, лівої притоки „Чорної Тиси". Це царство букових, ялицевих, яворових та ясеневих пралісів. Тут розташоване мінеральне сірководневе джерело, запах якого - абсолютно неприємний, але попри це вода - корисна і цілюща. Ще одним цікавим об'єктом маршруту є скеля, утворена флішовими породами, що нагадує слоєний пиріг.

Гора Петрос, до якої веде даний маршрут, є однією із найвищих гір Українських Карпат. Власне слово „петрос" на латині означає „камінь". Недарма ця гора має таку назву, адже на ній є багато скельних виходів та гряд. Тут зустрічаються такі рослини, як сон білий, ломикамінь волотистий, дзвоники альпійські, кілька видів тирличів тощо, а серед тварин - снігова нориця й альпійська тинівка, занесені до Червоної книги України.

Не можна не згадати про гірську королеву України - гору Говерлу (2061 м н.р.м.)., яка знаходиться в Карпатському біосферному заповіднику. Маршрут, що веде до неї, зветься "Пралісами Чорногори на Говерлу". Тут, на вершині Говерли, де „сині вершини торкаються зір", відчуваєш себе вільним і незалежним! Підкорення вершини не є єдиним задоволенням, бо сам шлях до неї є приємним і незабутнім. Так, на маршруті ми зустрічаємо водосховище "Гать на Устє-Бребенєскула", влаштоване для сплаву деревини. В минулому площа його дзеркала складала 5 га. На жаль, зараз водойма заростає. На маршруті нас зустрічають праліси із ялиці, смереки, бука, явора та інших дерев. Тут зростають дерева, яким вже 300 років. Цікавою є і полонина Брецкул, де квітують шафран Гейфелевий, арніка гірська, звіробій гірський та інші. На луках же субальпійського поясу зростає рододендрон східно карпатський, занесений до Червоної книги України. В народі цю рослину називають червоною рутою.

Ось такі п'ять маршрутів є в Карпатському біосферному заповіднику. Тут можна одержати задоволення від спілкування з природою, а до того ж збагатитися духовно у храмі Карпатських вершин. Єдине, що - слід пам'ятати про величезну цінність величних і синіх гір для усіх поколінь та дотримуватися правил поводження на заповідних територіях.

Що дозволено і що заборонено на території

У межах території біосферного заповідника виділяються такіфункціональні зони:

заповідна зона - призначена для збереження і відновлення найбільш цінних природних та мінімально порушених антропогенними факторами природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу відповідно до режиму, визначеного законом для природних заповідників;

буферна зона - виділяється з метою запобігання негативному впливу на заповідну зону господарської діяльності на прилеглих територіях, а її режим встановлюється відповідно до вимог, встановлених для охоронних зон природних заповідників;

зона антропогенних ландшафтів - складається з територій традиційного землекористування, лісокористування, водокористування, місць поселення, рекреації та інших видів господарської діяльності;

зона регульованого заповідного режиму - до неї входять регіональні ландшафтні парки, заказники, заповідні урочища з додержанням вимог щодо їх охорони, встановлених законом.

У заповідній зоні Проектом організації території БЗ для збереження і відтворення корінних природних комплексів, проведення науково-дослідних робіт та виконання інших завдань у біосферному заповіднику може допускатись:

виконання відновлювальних робіт на землях з порушеними корінними природними комплексами, а також здійснення заходів щодо запобігання змінам природних комплексів біосферного заповідника внаслідок антропогенного впливу - відновлення гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних угруповань, що історично склалися, видів рослин і тварин, які зникають, тощо;

здійснення протипожежних і санітарних заходів, що не порушують режиму заповідної зони біосферного заповідника;

спорудження у встановленому порядку будівель та інших об'єктів, необхідних для виконання поставлених перед біосферним заповідником завдань;

збір колекційних та інших матеріалів, виконання робіт, передбачених планами довгострокових стаціонарних наукових досліджень, проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

У межах заповідної зони не може проектуватись будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню цієї зони, порушує природний розвиток процесів та явищ або створює загрозу шкідливого впливу на його природні комплекси та об'єкти, а саме:

будівництво споруд, шляхів, лінійних та інших об'єктів транспорту і зв'язку, не пов'язаних з діяльністю біосферного заповідника, розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянка транспорту, а також проїзд і прохід сторонніх осіб, прогін свійських тварин, пересування механічних транспортних засобів, за винятком шляхів загального користування, лісосплав,

проліт літаків та вертольотів нижче 2000 метрів над землею, подолання літаками звукового бар'єра над територією заповідної зони та інші види штучного шумового впливу, що перевищують установлені нормативи;

геологорозвідувальні роботи, розробка корисних копалин, порушення ґрунтового покриву та гідрологічного і гідрохімічного режимів, руйнування геологічних відслонень, застосування хімічних засобів, усі види лісокористування, а також заготівля кормових трав, лікарських та інших рослин, квітів, насіння, очерету, випасання худоби, вилов і знищення диких тварин, порушення умов їх

оселення, гніздування, інші види користування рослинним і тваринним світом, що призводять до порушення природних комплексів;

мисливство, рибальство, інтродукція нових видів тварин і рослин, проведення заходів з метою збільшення чисельності окремих видів тварин понад допустиму науково обґрунтовану ємність угідь, збирання колекційних та інших матеріалів, за винятком матеріалів, необхідних для виконання наукових досліджень.

У буферній зоні, зоні антропогенних ландшафтів, а також у зоні регульованого заповідного режиму може бути передбачене здійснення спортивного рибальства та мисливства, огляд особливо мальовничих і пам'ятних місць, улаштування та відповідне обладнання туристичних маршрутів і екологічних стежок, але не можуть проектуватися рубки лісу головного користування, промислове рибальство і промислове добування мисливських видів тварин, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об'єктів цих зон та заповідної зони.

Адміністрація КБЗ знаходиться у м. Рахів Закарпатської обл. за адресою вул. Красне Плесо, 77 (а/с № 8).

Телефон - (2-21-93, 2-26-32, 2-24-44

e-mail: cbr@rakhiv.net.ua.

Директор - Гамор Федір Дмитрович

# data[].attributes.attachment_link.title
Карпатський біосферний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Карпатська гірська система, поряд з Альпами та Балканами, характеризується найбільшим біологічним різноманіттям на Європейському континенті. Саме тут ще є природні комплекси, які не зазнавали людського впливу протягом кількох століть. Зокрема, це, звичайно, праліси. Праліси - це природні дивовижні давні ліси, які говорять до нас із сивої давнини і вражають природним багатством та величчю.

# data[].attributes.headline
Біосферний заповідник "Асканія Нова"

# data[].attributes.subject
Біосферний заповідник "Асканія Нова"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Біосферний заповідник "Асканія-Нова" імені Ф. Е. Фальц-Фейна - це природоохоронна науково-дослідна установа, яка забезпечує збереження найбільшої в Європі ділянки типчаково-ковилового степу. Заповідна територія сертифікована як еталон типчаково-ковилових степів планети, які підлягають збереженню і вивченню за програмою ЮНЕСКО "Людина і біосфера".

У складі заповідника дендрологічний парк загальнодержавного значення, зоопарк, колекція тварин якого є національним надбанням України.

Біосферний заповідник "Асканія-Нова" - переможець другого етапу загальнонаціональної акції "Сім природних чудес України", яка була організована Державною службою з питань туризму і курортів та Комітетом Верховної ради з питань сім'ї, молодіжної політики, спорту і туризму.

Біосферний заповідник "Асканія-Нова" імені Ф. Е. Фальц-Фейна НААН - вагома складова туристичного потенціалу Херсонської області.

Запрошуємо на екскурсію!
Маршрути заповідника завжди привабливі, і ви можете обрати екскурсію за смаком та можливостями!

Заборонено!
Відвідування екскурсійних маршрутів заповідника "Асканія-Нова" з домашніми тваринами (собаки, коти та інш.).

Інформація, розміщена на сайті Біосферного заповідника "Асканія-Нова" захищена Законом України "Про авторське право і суміжні права", який набув чинності з дня опублікування - 23 лютого 1994 р., та з ухваленням 16 січня 2003 р. Цивільного кодексу України, глава 36 якого присвячена авторському праву. Копіювання матеріалів потребують посилання на автора.
Якщо не вказано інакше, авторські права на матеріали, що розміщені на сайті www.askania-nova-zapovidnik.gov.ua, належать Біосферному заповіднику "Асканія-Нова" захищені Законом України "Про авторське право і суміжні права". Повнотекстовий передрук контенту сайту не допускається. При цитуванні матеріалів сайту вказується посилання (для веб-ресурсів - гіперпосилання) на сайт www.askania-nova-zapovidnik.gov.ua та на конкретну особу-автора (у тому випадку, коли автор зазначений).

Відкрита інформація

Ім'я файла

Завантажити

# data[].attributes.attachment_link.description
Біосферний заповідник "Асканія-Нова" імені Ф. Е. Фальц-Фейна - це природоохоронна науково-дослідна установа, яка забезпечує збереження найбільшої в Європі ділянки типчаково-ковилового степу. Заповідна територія сертифікована як еталон типчаково-ковилових степів планети, які підлягають збереженню і вивченню за програмою ЮНЕСКО "Людина і біосфера". У складі заповідника дендрологічний парк загальнодержавного значення, зоопарк, колекція тварин якого є національним надбанням України.

# data[].attributes.headline
Канівський заповідник

# data[].attributes.subject
Канівський заповідник

# data[].attributes.attachment_link.title
Канівський заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Канівський природний заповідник вражає різноманітністю своєї природи! До нього входять вкриті лісом яри та пагорби на правому березі Дніпра, два заплавних острови Дніпра - Круглик і Шелестів та Зміїні острови в Канівському водосховищі.

Майже на третині території заповідника знаходяться яри. Глибина деяких із них - Сухий потік, Маланчин потік, Комашиний яр - сягає 30-40 м. До заповідника входять також відроги Хмілянського яру - одного з найбільших у Європі.

Канівський заповідник цікавий і своїми археологічними пам'ятками іще. Деякі із них іще з часів палеоліту. Саме тут знаходяться залишки міста Родня - одного з перших міст східних слов'ян та стародавні поселення скіфів і полян.

Із Чернечої гори споглядає великий український поет - Тарас Шевченко. Він, ніби охороняє прекрасний і вічний дух культури та природи, що поєдналися у Канівському природному заповіднику.

Дослідження цієї території вченими - біологами, геологами, географами, археологами та краєзнавцями почалося ще в кінці ХІХ. Так, у 1832 році Ф. Дюбуа де Монпере звернув увагу на деформованість поширених тут геологічних порід, що дало початок вивченню Канівських геологічних дислокацій. У 1875-1876 роках палеонтолог А. Рогович зібрав тут унікальні матеріали, а на одній із гір заповідника - Княжій в результаті археологічних розкопок академік М. Ф. Біляшівський у 1892 році відкрив залишки Родні - одного з перших міст східних слов'ян. Більш того, під час пізніших розкопок на території заповідника було виявлено поселення скіфів і полян.

Все це проклало підґрунтя до створення на цій території заповідного об'єкту. Крім того, турбувало українську громаду і захист Тарасової гори від ерозійної руйнації. Таким чином, офіційно Канівський природний заповідник був створений у 1923 р.

На території заповідника через значну розчленованість рельєфу спостерігається велика різноманітність мікрокліматичних умов, ґрунтового й рослинного покривів та видового багатства фауни. Саме в Канівському природному заповіднику можна побачити еталонні заплавні острови, яких після створення на Дніпрі каскаду водосховищ майже не залишилося. Дуже мальовничими є заповідні Зміїні острови. Значну їх частину займають столітні дуби й сосни з багатими підліском і трав'яним покривом. Тут на одній ділянці можна зустріти сон-траву, очерет і конвалію. Це пов'язано із підтопленням островів водами водосховища. Таким чином, у типові комплекси інтенсивно вселяються болотні види, і відбувається перебудова природної екосистеми.

У лісовому покриві домінує граб з домішкою дуба звичайного, кленів гостролистого і польового, липи серцелистої, берези бородавчастої, ясена звичайного. Тут відомі і найбільш північні та східні місця росту деяких європейських рідкісних рослин: підсніжника звичайного, скополії карніолійської, цибулі ведмежої, ранника весняного. На затінених північних схилах та в тальвегах трапляються реліктові рослини, що збереглися тут з льодовикових часів, - багаторядники Брауна та шипуватий, голокучник дубовий, грушанка мала. На добре освітлених південних схилах можна зустріти релікти вже більш теплого міжльодовикового періоду: чина ряба, шоломниця висока та інші.

Багатою є також фауна заповідника, серед якої є чимало рідкісних видів. Звичними мешканцями заповідника є козулі, кабани, лисиці, зайці, борсуки, трапляються лосі. На островах постійно живуть кілька сімей бобрів, біля води можна побачити сліди видри та норки. З птахів це орлани, чорні лелеки, сіра чапля, мала біла чапля. Щороку на Дніпрі біля заповідних островів зимує до 14 особин рідкісних орланів-білохвостів, а з 1996 року цей птах почав гніздитись у заповіднику. Велике значення має заповідник і для відпочинку перелітних птахів. Восени в затоках і затопленому лісі на Круглику можна бачити великі зграї качок, куликів, мартинів. Серед земноводних трапляються тритони звичайний та гребінчастий.

# data[].attributes.attachment_link.title
Канівський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Канівський природний заповідник вражає різноманітністю своєї природи! До нього входять вкриті лісом яри та пагорби на правому березі Дніпра, два заплавних острови Дніпра - Круглик і Шелестів та Зміїні острови в Канівському водосховищі. Майже на третині території заповідника знаходяться яри. Глибина деяких із них - Сухий потік, Маланчин потік, Комашиний яр - сягає 30-40 м.

# data[].attributes.headline
Канівський природний заповідник

# data[].attributes.subject
Канівський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поліський природний заповідник - це ще один куточок України, де ми можемо ознайомитися із поліськими лісами, болотами, рідкісними тваринами та рослинами!

Тут нам дарують спокій і натхнення соснові ліси із зеленим килимом мохів. Тут ми смакуємо чорницями і збираємо білі гриби! Тут ми розуміємо величезну силу природи і відпочиваємо від асфальтових днів і транспортних доріг міст.

Ще куштуємо тут поліський мед, знайомимося із повсякденним, незвичним для міських жителів, побутом та життям поліщуків. Тут, у Житомирській області, Овруцькому районі, є можливість насолодитися справжнім життям, напившись холодної джерельної води і вдихнувши ніжний аромат поліських квітів.

Досить нелегким є минуле Поліського природного заповідника. Полювання на звірів з метою одержання прибутку процвітало на Поліссі із давніх-давен. Так, бобер, куниця та білка були об'єктами промислового вилову. Іншим нищівним фактором була вирубка лісу. Із початку інтенсивного розвитку промисловості, ліси вирубувалися у великих кількостях, особливо вздовж сплавних рік та залізниць. І все ж завдяки знаходженню на болотистій та важкодоступній території (між двома річками Уборть та Молотниця) землі Поліського заповідника були збережені, хоча згодом вони зазнали меліорації. Так, в другій половині ХІХ століття було проведено осушення боліт з метою побудови залізниці Київ - Ковель. З того часу меліоративні роботи посилювалися, які вже безпосередньо зачіпали і територію заповідника.

Під час війни та після багато було вирублено лісів, і, до того ж, ліси дуже страждали від пожеж. Лише у 1968 році був створений Поліський природний заповідник. На той час 65% лісових екосистем припадало на молодняки, але з часом ліси стають більш зрілими, і, відповідно, їхнє біорізноманіття збільшується.

У Поліському природному заповіднику знаходяться бідні бореальні північні ландшафти. Це лісові та лісоболотні комплекси, яких більше немає в Україні. Є тут багато природних ландшафтів, які входять до територій Смарагдової мережі Європи. Це березові та хвойні заболочені ліси, верхові болота та водно-болотні угруповання.

Ліси займають 80% території заповідника. Серед них переважають соснові та березові, а також є вільхові та осикові насадження. Зустрічаються тут і ялівцево-лишайникові ліси, у яких ялівці можуть бути 3-5 метрів!

Полісся іще багатьом відоме, як славнозвісний край боліт! І недарма, адже площа боліт та заболочених лісів складає 5 тис. га. у Поліському заповіднику. Є тут усі види боліт: верхові, перехідні та низові. Кожний із видів боліт має собі притаманну рослинність. У низинних болотах зростають осоки, очерет, куничник, гіпнові мохи. На верхових болотах володарює пухівка, а також зростає і журавлина. Її ягоди та суцвіття є важливою їжею для тетеруків. Типовими болотами Полісся є мезотроні або перехідні. Це лісові та рідколісні болота.

Дуже цікавим є рослинний та тваринний світ Поліського природного заповідника. Серед флори заповідника більше 50% рослин належить до смуги тайгових темнохвойних лісів. Зокрема, це веснівка дволиста, грушанка кругло листа, зимолюбка зонтична, а на болотах зростають пухівка піхвова, пухівка широколиста, вовче тіло болотяне. Ендеміків у Поліському заповіднику досить мало - лише два види: смілка литовська та гвоздика несправжньорозчепірена. Проте, рідкісних видів рослин, занесених до Червоної книги України, на Поліссі дуже багато, зокрема орхідних із такими дивними і цікавими назвами: гудайєра повзуча, пальчатокорінник Фукса, травневий, Траунштейнера, любка дволиста. Велику цінність також становлять лікарські рослини: цмин піщаний, звіробій, чорниця, брусниця, журавлина болотна та мучниця (ведмеже вушко).

Зберігаються тут і корінні соснові зеленомохові ліси, а серед мохів володарюють плевроцій Шребера, дикран багатоніжковий, зозулин льон та різні види сфагнумів. Серед сфагнових мохів є і червонокнижні види - сфагнум блискучий, м'який і тоненький.

Тваринний світ Поліського заповідника - також багатий і цікавий. Тут мешкає 19 видів риб, 8 видів плазунів. Серед звичних для заповідника плазунів - ящірка прудка, а до нечисленних належать вуж звичайний, ящірка живородка та черепаха болотяна. Рідкісною є мідянка.

Поліський заповідник - то співочий край, адже саме пташки серед хребетних є найрізноманітнішою групою тварин тут. Так, Поліський заповідник знаходиться недалеко від міграційного шляху, який іде вздовж річки Прип'ять, тому на території заповідника зустрічається багато пролітних птахів восени та навесні. У гніздовий сезон на території заповідника живе 136 видів птахів, а 107 із них охороняється згідно з Бернською конвенцією. Серед птахів переважають горобині: горобці, шпаки, синиці, дрозди, мухоловки, зяблики та інші. Крук є найбільшим серед горобиних, а до найменших належать волове очко та весняний вівчарик. Останні важать всього 9 - 10 грамів. Другими за чисельністю є коловодні птахи. Зустрічаються тут бекас та вальдшнеп, крижень, чирянки велика та мала та інші. Особливу цінність становлять соколоподібні птахи, або денні хижаки. Більша частина із них - рідкісні для України. Так, скопа, беркут, лунь польовий, підорлик великий занесені до Червоної книги України, а кібчик, боривітер звичайний і підсоколик великий - до Червоної книги Білорусії.

Цікавими групами є дятлові та сови. Так, не території заповідника із дятлових зустрічаються великий, середній та малий строкатий дятел, чорна жовна. Трапляються зрідка зелена та сива жовна, трипалий дятел. Більшість сов занесена до Червоної книги України, зокрема це пугач, бородата сова, сичик-горобець та волохатий сич.

На заповідній території гніздяться такі рідкісні птахи, як чорний лелека, сірий журавель та бородата сова.

Серед ссавців заповідника звичайними є лосі, козулі, кабани, лисиці та зайці. 6 видів ссавців занесені до Червоної книги України, а ось такі види, як вовк, рись, видра річкова належать до Європейського Червоного списку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Поліський природний заповідник

# data[].attributes.attachment_link.description
Поліський природний заповідник - це ще один куточок України, де ми можемо ознайомитися із поліськими лісами, болотами, рідкісними тваринами та рослинами! Тут нам дарують спокій і натхнення соснові ліси із зеленим килимом мохів. Тут ми смакуємо чорницями і збираємо білі гриби! Тут ми розуміємо величезну силу природи і відпочиваємо від асфальтових днів і транспортних доріг міст.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Природний заповідник "Медобори" - справжня перлина не тільки Тернопільщини, а й цілої України. Він розташований на теренах Подільських Товтр, гряда яких простягається з північного заходу на південний схід від с. Підкамінь Львівської області, через Тернопільщину, Хмельниччину аж до Румунії. Товтри є унікальним геолого-геоморфологічним та палеогеографічним феноменом національного і міжнародного значення. Особливо цінною та цікавою ділянкою є частина Товтр, що охороняється у межах природного заповідника "Медобори", створеного у 1990 році. Тут представлені найтиповіші для Товтрової рифової гряди форми рельєфу - головне пасмо та групи бічних форм Товтр із скам'янілими рештками організмів Баденського і Сарматського морів, що збереглися у вапняках в прижиттєвому положенні. Ця частина пасма найбільш монолітна та заліснена, а за багатство медоносних рослин названа Медоборами.

Створено природний заповідник "Медобори" з метою збереження унікальних природних комплексів Подільських Товтр, генофонду рослинного і тваринного світу, використання їх у наукових цілях та природоохоронній роботі. Площа заповідної території 9516,7 га.

Заповідник підпорядкований Державному агентству лісових ресурсів України і знаходиться в складі Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

В організаційно-адміністративному відношенні заповідник "Медобори" складається з трьох лісництв: Вікнянського, Краснянського і Городницького. Очолює його т. в. о. директора О. Б. Ходинь.

Адреса:

48210, Гусятинський район, смт. Гримайлів,
вул. Міцкевича, 21

тел./факс: +380 35573-12-94

# data[].attributes.attachment_link.description
Природний заповідник "Медобори" - справжня перлина не тільки Тернопільщини, а й цілої України. Він розташований на теренах Подільських Товтр, гряда яких простягається з північного заходу на південний схід від с. Підкамінь Львівської області, через Тернопільщину, Хмельниччину аж до Румунії. Товтри є унікальним геолого-геоморфологічним та палеогеографічним феноменом національного і міжнародного значення.

# data[].attributes.attachment_link.title
Заповідник Медобори

# data[].attributes.headline
Природний заповідник Медобори

# data[].attributes.subject
Природний заповідник Медобори

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм про Поліський заповідник

# data[].attributes.headline
Поліський заповідник

# data[].attributes.subject
Поліський заповідник

# data[].attributes.attachment_link.title
Поліський заповідник

# data[].attributes.body
… І природа, облагороджена нами, очищена від випадковостей Божого хаосу і заростей диких, перетворена творчістю, предстане перед народами світу в такій красі, в якій предстане сьогодні перед світом велика людина…

О.Довженко

# data[].attributes.headline
Подільський заповідник

# data[].attributes.subject
Подільський заповідник

# data[].attributes.headline
Карта України

# data[].attributes.subject
Карта України

# data[].attributes.body
Охорона навколишнього середовища - актуальна й багатогранна в наш час екологічна і соціальна проблема.