# data[].attributes.headline
גיא דה פיצוטו יום השואה 

# data[].attributes.subject
גיא דה פיצוטו יום השואה 

# data[].attributes.body
סבא של אמא שלי ואחותו ברחו לישראל אבל ההורים שלו ושאר אחיו נילכחו למחנה אשמדה ומתו, הסבא לחם בנצים אים הצבה הבריתי ואקים משפחה בישראל .

# data[].attributes.headline
הודיה טובול ד2

# data[].attributes.subject
הודיה טובול ד2

# data[].attributes.body
אתמול קראתי סיפור על ילד יהודי שהיא בגן עם ילדים גרמנים בסיום שנת הלימודים הגיעה צלם לצלם תמונה קבוצתית והגננת ביקשה מהילד היהודי ליסתבב עם הפנים לקיר כך שלא יראו אותו
"כי ילד יהודי יכול לקלק את התמונה "
וזה עצוב מאוד .

# data[].attributes.headline
מיקה ואביב חלפי

# data[].attributes.subject
מיקה ואביב חלפי

# data[].attributes.body
סבא רבא שלנו היה בשואה. הוא ניצל בכך שהוא ברח ממחנה הריכוז והתגייס לצבא הפולני. כך הוא ניצל.
מיקה: אני מרגישה שזה יום עצוב וחשוב מאוד שנזכור את היום הזה בכל שנה וצריך לכבד את היום הזה.
אביב: יום השואה הוא יום עצוב מאוד כי מתו המון המון אנשים.

# data[].attributes.body
כשאומרים את המילה שואה אני חושבת על המחשבות האלו ״איך סבא וסבתא עברו את השואה?״ או שעוברות לי מחשבות על כל היהודים וחסידי אומות העולם שנספו בשואה.

# data[].attributes.body
סבתא שלי מצד אבא הייתה בשואה
הסיפור בקצרה:
סבתא שלי נולדה בארץ ישראל ובגלל בעיות של משפחה היו צריכים לעבור להולנד ואז פרצה המלחמה והם כל הזמן התחבאו בבית ואמרו שיש להם מחלות מדבקות ואז תפסו אותם והכניסו למחנות ריכוז ואבא שלה נהיה חולה מאוד עד שהוא נפטר ואז המלחמה נגמרה וסבתא שלי ואמא שלה עלו לארץ והקימו משפחה

# data[].attributes.body
ביום הזיכרון אני נזכר שהייתי בבירקנאו בפולין וראיתי את המחנה ומסילות הרכבת שהביאו ברכבות את היהודים לרצוח אותם במחנה

# data[].attributes.body
אני מרגישה עצובה כי שאני שואלת את אמא שלי מה הנאצים עשו ליהודים היא אומרת לי דברים שבחיים לא האמנתי שאנשים יכולים להיות כאלה רעים ולא חושבים על הבן אדם שסובל את זה

# data[].attributes.headline
מיקה אמסלם- מחשבות בנושא יום השואה

# data[].attributes.subject
מיקה אמסלם- מחשבות בנושא יום השואה

# data[].attributes.body
יום השואה לדעתי הוא יום נוראי ועצוב מאוד. אני לא מבינה איך אדם יכול לעולל דבר כזה לאדם אחר!
הנאצים שהצטרפו אל היטלר היו צריכים לחשוב:

"היה נעים לנו, אם היהודים היו מתחילים לרצוח את הגרמנים? היה נעים לנו, לשמוע ספורים כל כך נוראיים מהשואה? למה לעשות את זה? כי הם שונים?

# data[].attributes.body
‏סבתא רבתא שלי מלצ׳ה רשייר ‏ברחה מפולין בתחילת השואה לרוסיה ‏ושם שלחו אותה למחנה עבודה בסיביר.
‏את ‏המחנה היא שרדה עם שתי אחיות שלה, ‏סבתא רבתא שלי שרדה מאחר והיא ידעה לתפור ותפרה לאנשים בגדים וקיבלה קצת אוכל בתמורה. לאחר זמן קצר הן ‏ברחו ממחנה העבודה  לאוזבקיסטן ושם היא ‏פגשה את סבא רבא שלי שגם ברח מפולין ‏הם התחתנו ומכרו ביחד נעליים ‏
בסוף המלחמה ‏הם חזרו לפולין וסבא שלי נולד

# data[].attributes.body
סבא רבא מצד סבא (אבא של אמא שלי.)
סבא גר לפני המלחמה בווילנה שהיתה שייכת לפולין.
היה נשוי. אשתו, אחיו והוריו נרצחו ע״י הנאצים בפונאר, אחותו הגדולה עלתה לארץ עם תנועת נוער.
סבא רבא היה מגוייס לצבא האדום.
בסוף המלחמה קיבל אותות הצטיינות
לאחר המלחמה סבא רבא הכיר את סבתא רבא שלי ונולדו להם שני ילדים.- סבא ואחותו ויטה.

# data[].attributes.headline
סבתא רבא שלי אכלה ני

# data[].attributes.body
סבתא רבא שלי אכלה נייר של התמונה של האנשים שהחביו אותה מהגרמנים

# data[].attributes.headline
איתי בן נעים

# data[].attributes.subject
איתי בן נעים

# data[].attributes.body
סבא רבא שלי גר בקינסברג שבגרמניה המזרחית והוא חי בשקט עד שנת 1936. אז התחילו חוקי הגזע להתרחש. ואז גירשו אותו מבית ספרו ולא הרשו לו לשחק עם חברים הגויים בשכונתו. עקב הגזרות הקשות יהודים עזבו את גרמניה .ואת הבר מיצווה הוא חגג בחוג מצומצם של דודה אחת ושני דודים . השיא של הגזרות באותה תקופה היה ליל הבדולח . והא נשלח לבריטניה לקרוב משפחה

# data[].attributes.headline
אורי אסרףסבתא רב

# data[].attributes.body
אורי אסרף
סבתא רבתא שלי מצד אבא הייתה ניצולת שואה

# data[].attributes.headline
סבתא ברוניה וסבא אריה - מיקה אמסלם

# data[].attributes.subject
סבתא ברוניה וסבא אריה - מיקה אמסלם

# data[].attributes.body
לפני שסבא אריה עלה לישראל, הוא גר בפולין. אבא שלו היה מלמד את הילדים תורה בחדר, אבל הוא העדיף ללכת ולהסתובב עם החברים שלו, הגויים. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, החברים שלו עזרו לו לברוח מהנאצים. הנאצים הרגו את כל המשפחה שלו, רק הוא נשאר. הוא היה בורח עם החברים הגויים שלו ליער, ושם הצבא הרוסי לקח אותו למחנה, ושם הגנו עליו. במחנה הוא פגש את סבתא ברוניה, והם התחתנו בסיביר. כשהם הפליגו לישראל, הבריטים ששלטו שם לא נתנו להם לעלות, וסובבו את האונייה לקפריסין, שם נולדה אחות של סבא שלי, ציפורה (ציפי). כשהם הגיעו לישראל, הם התיישבו בחדרה, ושם המשפחה עד היום.
הם כבר לא בחיים, והם היו סבא וסבתא רבא שלי.
מעניין לדעת; לסבתא ברוניה היו 11 אחים ואחיות, ורק היא ואחותה נשארו בחיים אחרי השואה!

# data[].attributes.headline
גיל אשראני מרגיש

# data[].attributes.body
גיל אשר
אני מרגיש עצוב מאוד כשאני שומע וקורא על  הדברים שהנאצים עשו ליהודים.אני לא מאמין שאנשים יכולים להיות כל כך אכזרים.

# data[].attributes.headline
סבא של אמא שלי קיבל 

# data[].attributes.body
סבא של אמא שלי קיבל אישור לברוח ליפן
כתב אופק.א

# data[].attributes.headline
עדי דהןאני מרגיש

# data[].attributes.body
עדי דהן
אני מרגישה עצב כי יש אנשים שמתים ונהרגים
בשוואה הכל בגלל שלנו היה חיים טובים
וזה מרגיש לי עצוב

# data[].attributes.headline
ליאור גורדין

# data[].attributes.body
ליאור גורדין

סבא רבא שלי (שמואל) גר בהונגריה בתקופת השואה והיה נער בן 19 יום אחד נכנסו הנצים לביתו ומול העיניים שלו רצחו הנצים את אבא ואמא שלו הוא ברח מהנצים ונלחם בהם ביערות בהונגריה

# data[].attributes.body
אני מרגישה ממש עצוב כי מיליוני אנשים מתו בשואה וזה מזכיר לי הכל וזה ממש עצוב

# data[].attributes.headline
נועה אלגזי
אני חושבת על יום השואה בעציבות כי היהודים לא באמת עשו משהו רע פשוט היטלר לדבר שאנחנו עושים רושם רע ושאנחנו עם עם רוע

# data[].attributes.subject
נועה אלגזי
אני חושבת על יום השואה בעציבות כי היהודים לא באמת עשו משהו רע פשוט היטלר לדבר שאנחנו עושים רושם רע ושאנחנו עם עם רוע

# data[].attributes.headline
נועה אלגזי מ-ד'3
אני מרגישה עצוב כי עשרות אלפי אנשים מתו והם לא באמת עשו משהו רע רק היטלר חשב שהעם היהודי עושה רוע 

# data[].attributes.subject
נועה אלגזי מ-ד'3
אני מרגישה עצוב כי עשרות אלפי אנשים מתו והם לא באמת עשו משהו רע רק היטלר חשב שהעם היהודי עושה רוע 

# data[].attributes.body
אני לא כול כך יודעת איך אני מרגישה כי לא הייתי שם באותו זמן

# data[].attributes.body
סבתא רבה שלי סיפרה לי שהם התחבאו מהגרמנים בארון. הם החביאו את התינוקות ואת סבא שלי איתם בארון.

# data[].attributes.headline
זיו אידלסון 

# data[].attributes.subject
זיו אידלסון 

# data[].attributes.body
השואה זה דבר לא פשוט מלא מתים ואילו ילדים הזה אחרים הנצים אבל בסוף הצלחנו

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי (נושה ) מצד אבא  היתה בת 7
לפני השואה היה גרה בפולין בפולין (ארץ מולדתה ) כשפרצה השואה אבא שלה ואמא שלה תפרו לאחיותה ולה בבגדים כסף אחר כך לקחו את ההורים שלה למחנה ריכוז בפולין היא ואחיותיה ברכו לפני שהספיקו לתפוס אותם אם התחבו בכול מני מקומות עד שפעם אחת אם נתפסו ונשלחו למכנה ריכוז במכנה הריכוז היו תנאים קשים אחרי שבוע סבתא רבתה שלי נשתה לברוח ממחנה הריכוז ואז כמאת תפסו אותה אבל היא הצליחה לברוח לפני שברחה ממחנה הריכוז הורי נתנו לה יהלום ואמרו לה שהיא תשמור אותו כי היא לא תראה  יותר אותם היא ברחה התחבא בבתים של אנשים אחרי שבוע נשלח עליה מכתב מחברה של ההורים שלה שהיא רשמה במכתב שהורה מתו ואחיותיה מתו  במכנה מוות ואמא שלה רשמה לה מכתב  לפני שמתה
אחרי הרבה זמן סבתא רבתה שלי הצליחה להגיע לארץ כשהגיעה לארץ היתה בת 10 .

# data[].attributes.headline
מיכאל שרייבר

# data[].attributes.subject
מיכאל שרייבר

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי מצד אבא, רעיה קרקלין ז"ל
היתה במחנה ריכוז בפולין.
היא ברחה פעם אחת לכפר לחפש
אוכל וכשזרה למחנה היא חטפה
מכות. וזה היה מאוד קשה. עצוב לי מאוד שהיהודים כל כך סבלו.

# data[].attributes.body
השואה היא דבר כל כך נורא אני שמח שזה דבקה בזמן מלחמה כי הארה"ב שנילחמו הילחמו לצידנו.

# data[].attributes.body
סבא וסבתא רבא שלי ברחו מגרמניה כשהנאצים עלו לשלטו ב1934 וגם האחים שלהם. אבל ההורים שלהם לא ברחו הם לא האמינו שמישהו יכול להיות כזה נורא והם מתו במחנה ההשמדה אושוויץ. מלמטה תמונה של תעודת העלייה.

# data[].attributes.attachment_link.title
חיים ויהודית ברגר

# data[].attributes.headline
יותם צ'יקו סבתא 

# data[].attributes.body
יותם צ'יקו
סבתא רבתה שלי היתה בשואה והיא עדין חייה. היום היא מבוגרת (מעל 91) והזיכרון שלה לא כל כך טוב. בעבר היא היתה מספרת לנו איך היא שרדה, פעם היא גנבה לחם לגרמנים. אני מרגיש עם זה רע כי אני דואג לה.

# data[].attributes.headline
אביגייל אשטמקר

# data[].attributes.subject
אביגייל אשטמקר

# data[].attributes.body
אני מרגישה עצובה בגלל שהרבה אנשים נפתרו מהשואה

# data[].attributes.body
אני זוכרת שסבא שלי ועוד כמה חברים הגיעו לארץ ישראל בשלום ושהיה ממש קשה לברוח מהנצים הם היו כמעט בכל מקום אני לא אוהבת לשמוע דברים כאלה
אבל אני מרגישה רע עם מה שקרה שמתו הרבה אנשים
ושאני נזכרת בדברים האלה אני מרגישה הכי רע
אבל סבא שלי עדיין בחיים
שם של סבא שלי:מיכאל

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי וסבתא רבא שלי הכירו בשואה בכך שסבא שלי הקים קבוצת בריחה וסבתא שלי הייתה שם הם שתו בספינה ושם הם התחתנו בסוף תפסו את סבא, וסבתא שלי ברחה.

# data[].attributes.body
אני מרגיש עצוב מאוד.נירצחו שש מיליון יהודים.

# data[].attributes.headline
מאורי  ואראל  לחמנוביץ:

# data[].attributes.subject
מאורי  ואראל  לחמנוביץ:

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי בלה לחמנוביץ ז"ל היתה במחנה אשוויץ בירקנאו. היה לה מספר על הזרוע שלה. היא היתה שם לבד ללא המשפחה שלה. אנחנו לא יודעים עליה כל כך הרבה ואנחנו שואלים את אבא וסבא עליה. היה נפטרה בגיל 98.

# data[].attributes.body
דודה של סבתא שלי ובנה שהיה בן שנתיים כשפרצה המלחמה היו בגטו ורשה.
חבר פולני של הדודה הזמין אותם להיסתתר בעלות הגג בבית שלו.
הוא גם דאג לדודה לתעודת זהות מזויפת של אישה פולניה שמתה.
בזכות החבר הפולני ניצלו חייהם.
לאחר המלחמה מצאה הדודה את אחיה,סבא רבה שלי בתוכנית רדיו והיא ובנה עלו לישראל

# data[].attributes.headline
אוהד איזנברג

# data[].attributes.subject
אוהד איזנברג

# data[].attributes.body
אני מרגיש עצב

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי הייתה ניצולת שואה אבל היא כבר לא בחיים:
סבתא רבתא שלי חוותה את השואה אז אני אספר את הסיפור בקצרה: לסבתא רבתא שלי קוראים  רוזה זיונץ והיא עיברתה את שמה לשושנה כהן. היא גרה בעיירה קטנה בפולין בשם גומבין, המשפחה הייתה מאוד דתייה וחרדית. היה לה ולאחיה אבא מאוד נוקשה. בחופשים היו יוצאים לשדות וישנים שם, כששושנה הייתה קטנה פגשה אותה צוענייה שאמרה לה: את תחיי שנים מאוד ארוכות. קצת לפני תחילת המלחמה היא ובעלה ברחו מפולין לסמרקנד שבאוזבקיסטן שהיתה שייכת לברית המועצות. במהלך המלחמה קרו לסבתא וסבא שני ניסים שבזכותם חייהם ניצלו. אחד שהצליחו לשדל גרמנים לתת להם להמשיך בבריחה והשני שלא גייסו את סבא לצבא הרוסי כמתוכנן. סבתא עלתה לארץ בלי משפחה (כולם נספו בשואה). כל מה שנותר לה מהם זה תמונות, זכרונות וסיפורים.הצוענייה צדקה. סבתא נפטרה בגיל 103.

# data[].attributes.body
אני מרגישה עצב וגם לא טוב ועוד הרבה דברים לא נעימים ואני גם מרגישה את הכאב שהיהודים הרגישו בתקופה זאת.
לא נעים לי אפילו ליראות את האנשים בתמונות

# data[].attributes.headline
אלונה אברג׳יל

# data[].attributes.subject
אלונה אברג׳יל

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי הייתה בשואה ,
סבתא שלי חוותה דברים נוראיים שם ,
כמו לקבל רבע לחם כי לכל משפחה שעובדת
תקבל פרוסה אחת קטנה של לחם וככה הם חילקו רבעים .
אז סבתא שלי רצתה לברוח (ממחנות ההשמדה היה לה נורא שם)
אז היא ומשפחתה הגיעו לרכבת וככה ברחו משם ,
והיום סבתא רבתא שלי עדין חיה ועדיין עוברת חוויות קשות
אבל אני יודעת שלכל איש שעבר את זה טוב בלב שמישהו מזכיר ולא שוכח כמה ומה הם עברו .
שם הסבתא רבתא שלי:דורה

# data[].attributes.body
סבתא רבתא שלי ששמה אני הייתה בת 8 כשעלתה לארץ ישראל מסופיה שבבולגריה.  אבא שלה היה חייל באותה תקופה וסבתי עלתה ארצה עם אמא שלה רחל בשנת 1948 ואביה  נשאר בבולגריה להילחם בגרמנים.
באו הגרמנים ורצו לקחת אותם למחנות השמדה, אך המלך שכיהן באותה תקופה לא נתן לגרמנים לפגוע בהם שלו, ולכן הבריח את היהודים שהיו בבולגריה לעיר שנקראת פסרג'יק. כשהגיעו לעיר הכניסו את כל היהודים לבית ספר גדול עם הרבה אנשים והייתה צפיפות שלא אפשרה לישון או לנשום ואסור היה לצאת החוצה, מי שהיה יוצא הגרמנים היו מוציאים אותו להורג.
לכל היהודים שהגיעו לבית הספר היה טלאי צהוב על מנת לזהות שהם יהודים.
בעקבות הצפיפות והמחנק שהיה בבית הספר סבתי קיבלה מחלת אסטמה מאוד קשה שעד היום היא סובלת בהתקפות וקוצר נשימה.
במשך כל התקופה סבתי לא ראתה את אביה ואת אחיה
סבתי לא ידעה היכן אחיה נמצא ואמא שלה שאלה האם משהו שמע או יודע היכן הוא,  ולאחר זמן מה גילו שהוא ברח עם כמה חברים שלו דרך הים אך נתפסו בקפריסין והוכנסו לבית הסוהר.
מגישה: מוריאל אוחיון

# data[].attributes.body
לי אין במשפחה שלי ניצולי שואה אבל יום השואה גורם לי לרחם ולהרגיש עצוב

# data[].attributes.headline
סיור בבית של אנה פרנק

# data[].attributes.subject
סיור בבית של אנה פרנק

# data[].attributes.body
בכופש הגדול אני והמשפחה שלי היינו בבית של אנה פרנק.

ראיינו איך הארון הסתיר את הכניסה לכמה חדרים קטנים בהם אנה והמשפחה שלה הסתתרו. הבית הפך למוזאון ואפשר לעבור
בן החדרים ולראות איך נראו החדרים ואיך היו החיים שלהם שם.

ממש ממליצה לבקר.
כותבת: נועה אורנר

# data[].attributes.body
זה גורם לי להרגיש עצוב

# data[].attributes.headline
זה גורם להרגיש לא טו

# data[].attributes.body
זה גורם להרגיש לא טוב