# data[].attributes.attachment_link.title
Zdravstveni odgoj na daljinu - Koronavirus

# data[].attributes.body
Što kada te uhvati trema? Saznaj u članku Centra Tesa :)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Popularan naziv kojim se u svakodnevnom govoru označava strah od javnih nastupa, odgovaranja u školi... Ljudi se u tim situacijama boje da će se osramotiti, doživjeti neuspjeh, zablokirati, zaboraviti naučeno, ispasti smiješni i smotani, pocrveniti, napraviti nešto glupo

Situacije koje izazivaju tremu:
- odgovaranje - kad te profesor izvede pred ploču i "rešeta" pitanjima! Uh, pogotovo je jaka trema kad se bojiš profesora (bilo zato jer je strog pa ga se svi boje, bilo zato jer si nesiguran s tim gradivom, ili si imao loša iskustva prilikom prethodnih odgovaranja)

- netko te gleda dok radiš i bojiš se da ćeš se spetljati pod pritiskom
- trebaš govoriti pred grupom

- natjecanja - sportaši i umjetnici na važnim natjecanjima osjećaju veliki pritisak da ostave najbolji mogući dojam. Taj pritisak često dolazi od njih sam,ih, ali i od treneta, ili publike. Žele da im izvedba bude savršena i bez greške, što često upravo može omesti izvedbu.

- druge situacije - npr razgovor sa simpatijom, obraćanje profesoru, neki važni razgovori (za stipendiju, honorarni posao...), pričanje pred grupom vršnjaka,...

Trema je uglavnom najsnažnija par trenutaka prije samog izlaganja, a kad ispitivanje (razgovor, nastup) jednom počne, trema uglavnom padne. Može te potaknuti da se više potrudiš i čak budeš dojmljiviji. No kad je jaka može te i omesti i "zablokirati".

Kako znaš da imaš tremu?

Nekima bude nelagoda, „leptirići u trbuhu", uzbuđenje koje uglavnom nestane par minuta nakon što osoba počne govoriti, ili izvoditi određenu aktivnost...

Drugima snažniji i izraženiji simptomi:
- stisne se želudac
- srce lupa kao ludo
- ruke ti se znoje
- crvene obrazi
- konfuzija, kaos u glavi / ili praznina
- totalna "blokada" i praznina u glavi (osoba se osjeća kako se ne može sjetiti ni vlastita imena kad je profesor prozove, a pogotovo gradiva)
- zamuckivanje, ili ubrzan govor, isprekidan, drhtav glas...

Ponekad su ti strahovi intenzivni do razine fobija - značajno remete funkcioniranje osobe, ona je vrlo uznemirena time i osjeća da ne može kontrolirati te osjećaje. Tada počne izbjegavati situacije odgovaranja - bilo da markira, ili ima trbuhobolje i glavobolje zbog kojih mora odustati.

Neki su toliko usmjereni na svoj strah da uz veliku muku i puno snažnih i neugodnih osjećaja jedva prođu takvu situaciju.

Često nakon situacije u kojoj je doživjela snažnu tremu osoba o sebi misli na jako negativan način: "Baš sam luzer, tako se zbuniti i ispasti smiješan pred svima! Svi su vidjeli kako sam pocrvenio! Što će sad misliti o meni? Svi drugi normalno odgovaraju - jedini ja nisam sposoban za to!"

Nisi sam!
Istina je da većina ljudi ima tremu - i dakle nisi sam u tome. Također - često se naša trema ne vidi tako jasno i očito i izraženo izvana kako je mi osjećamo iznutra.
A na kraju krajeva - što ako se trema i vidjela? Prirodno je da svima manje više zadrhti glas kad je neka situacija da javno progovore, ili istupe i sl... To je sasvim prirodno i ako od toga ne napravimo veliku katastrofu uglavnom i mi i drugi brzo pređemo preko toga.

Što pogoršava tremu?
Kad smo zbilja imali negativno iskustvo! Dogodilo se da smo baš zablokirali, pa počnemo strepiti da se to ne dogodi ponovo u novim situacijama. Neki su osjetljiviji i više im se urežu takve situacije, dok drugi na takva iskustva gledaju kroz smiješnu stranu i okrenu na „zezanciju" čime to iskustvo izgubi svoju težinu.

Kad osoba postane svjesna svojih tjelesnih znakova straha i nelagode (npr drhtavog glasa, znojenja ruku, crvenjenja ...) ona ih još oteža psihološkim tumačenjem koje je dodatno optereti: "Potpuno ću zablokirati".., „Baš sam jadna", „Totalno ću ovo uprskati", „osramotit ću se", „neću to moći".., „past ću"...ispast ću smiješan, smotan, spetljan...

Zapravo - svi mi imamo tremu no to se izvana ne vidi toliko. No, osoba koja je stroga i samokritična, te ima previsoke standarde da mora biti savršena, neće kod sebe tolerirati ni najmanje znakove slabosti. Pa kako god uspješno odgovarala - njoj neće biti dovoljno dobro.

Važno - prepoznati koje okolnosti pogoršavaju našu tremu:

- kad sam neispavan, umoran, iscrpljen drugim stvarima
- ili mislim crno „ovaj mi predmet nikako ne ide", „bit će totalno katastrofa ako ovo zabrljam"...
- kad nas drugi ispituju (npr roditelji) svaki dan „jesi li dao taj ispit?", „hoćeš li ovaj put uspjeti?"...
- ako se uspoređujemo s drugima „najgori sam na godini (u razredu)"
- previsoki standardi - „da bih znala da vrijedim - moram postići najbolje rezultate"
- sumnja u sebe - „znam li ja to", Mogu li ja to?"

Izložiti se pred drugima nosi strah da će oni na nama vidjeti naše nedostatke. Pogotovo su oni niskog samopouzdanja u strahu jer i sami puno sumnjaju u sebe i kad se izlože strahuju da će ih drugi "razotkriti".

Kako se pokušavate nositi s tremom?

Ponekad mladi pokušavaju smanjiti tremu koristeći alkohol ili tablete za smirenje - što je vrlo opasno (jer može dovesti do razvoja ovisnosti). Neki imaju svoje sretne rituale, „sveta" pravila pa nikad ne piju kavu prije ispita ili nose uvijek na test svoju "sretnu penkalu" . Ovo je praznovjerje u koje neki vjeruju, no opasno je ako se počnu na to oslanjati umjesto na realne akcije kojima utječu na poboljšanje izvedbe i ublaživanje straha.

Treći jako forsiraju pripremu za ispit, pa ponavljaju, štrebaju, uče od riječi do riječi.... Biti dobro pripremljen je važno, ali je problem kad zbog tog neki uče troduplo više od potrebnog te se iscrpljuju učenjem a i dalje se osjećaju nespremni. Jer, realno - ne možemo SVE uvijek znati. Na kraju krajeva - zato i postoje različite ocjene, da ocijene različite razine znanja. Problem je kad studenti zbog ovog počnu izbjegavati ispite! Neki sebe „kažnjavaju" učeći do iznemoglosti i nemaju vremena za druženje, relaksiranje; ne planiraju svoje odmore koji su bitni dio učenja i rada.

Kako se nositi sa tremom?
- dobro se pripremi - dakle to ne znači i "SVE MORAŠ ZNATI". Nauči gradivo; ponovi ga svojim riječima; odgovori na pitanja ili osmisli primjere i riješi zadatke... Dobro je da se pripremiš za odgovaranje što sličnije onome kako će stvarna situacija ispitivanja izgledati

- uvježbanje - ako imate važnu prezentaciju koju trebate odraditi pred grupom najbolje je proći jednom

-dvaput kroz nju doma i izgovoriti je naglas. Još bolje pred prijateljima ili ukućanima (osim ako vam to nije još veći stres).

- vizualizacija - zamišljanjem provesti sebe kroz cijelu situaciju i tako je što življe zamisliti i pripremiti se za nju. Na ovaj način možemo mentalno uvježbati svoju izvedbu i potrebne korake zamišljajući kako uspješno prolazimo kroz njih, te kad jednom krene izvedba osjećamo se kao da ponavljamo već obavljeno.

- skretanje pažnje prije izvedbe - kako je trema najgora prije samog početka dobro je dok čekamo skretati sebi pažnju na neutralne situacije i predmete u okolini (odbrojavati i opisivati sebi predmete po prostoriji). Ovim skrećemo pažnju sa vlastitih znakova trema (kojih bismo inače bili pretjerano svjesni i tumačili ih kao katastrofu). Uz to, i skrenemo pažnju s najgorim mogućih scenarija o svemu što će poći krivo koji nam uglavnom prolaze glavom kad nas „ulovi trema"

- pravilno disanje - umjesto plitkog disanja uzmite nekoliko polaganijih i dubljih udisaja, to nas fiziološki smiruje (ovo je potrebno uvježbati prije)

- zamijeniti katastrofične misli realnijima - zapitaj se: što je najgore što očekujem, koliko je to zapravo strašno? Čega se toliko bojim? Što ako i ispadnem smiješan i ako drugi vide moju zbunjenost? Koliko je to strašno? - Umjesto„ispast ću glup i svi će mi se smijati" reci sebi „odgovarat ću najbolje što znam i ukoliko se malko i zbunim, neće bit takva katastrofa". Umjesto „ništa ne znam" reci „Učio sam i dosta ponavljao i znam najveći dio gradiva"

- realniji pogled na tremu - ako misliš kako se niti najmanji znak treme ne smije dogoditi i da se to događa jedino tebi moram ti reći da nisi jedini s tremom niti si u fokusu pažnje svih! Pogledaj malo oko sebe kad drugi odgovaraju - i njima zadrhti glas, pocrvene, možda se i smotaju... I ok, prežive, i za par sati nitko se tog niti ne sjeća! A za par mjeseci netko se na svoja takva iskustva „blamaže" smije i sjeća ih se kao „smiješnih životnih iskustava"

- izlaži se takvim situacijama - ključno je da ne počneš izbjegavati takve situacije jer će tada biti sve teže dići ruku i postaviti pitanje, ili se javiti odgovoriti, ili izvesti seminar pred grupom... Trema se zapravo najbolje smanjuje kroz izlaganje - a mi postajemo sigurniji i spretniji u tome što radimo. Nažalost, nema lakšeg puta.

- opuštanje - imaj aktivnosti kroz koje se relaksiraš i otpuštaš nakupljenu napetost, te osjećaš dobro u svom tijelu.

- umiri sebe - reci sebi „Polako", „Bit će u redu", „I prije sam prolazio ovakve situacije", „Ništa se strašno neće dogoditi"

Zapamti! Nije svaka takva situacija test naše vrijednosti! Dovoljno vrijedite i dobri ste i ako rezultat ne ispadne savršen. Poneki neuspjeh ili nesavršeno odgovaranje je dio iskustva svakog od nas. I drugi sposobni i uspješni ljudi su imali svoje strahove, neuspjehe i greške.
Ako osjećaš kako ne možeš sam sebi pomoći s tremom potraži pomoć psihologa u školi ili se obrati u TESA-ino savjetovališta za mlade. Kroz rad i vježbu možeš savladati tremu. Sretno!

Jadranka Orehovec, prof.psihologije

Projekt „Psiho portal za mlade - podrška u izazovima mladenaštva""
Pod pokroviteljstvom Gradskog ureda za obrazovanje, kulturu i šport

# data[].attributes.attachment_link.description
Popularan naziv kojim se u svakodnevnom govoru označava strah od javnih nastupa, odgovaranja u školi... Ljudi se u tim situacijama boje da će se osramotiti, doživjeti neuspjeh, zablokirati, zaboraviti naučeno, ispasti smiješni i smotani, pocrveniti, napraviti nešto glupo Situacije koje izazivaju tremu: - odgovaranje - kad te profesor izvede pred ploču i "rešeta" pitanjima!

# data[].attributes.body
Kako?  Pročitajte u članku ispod!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mladi se često obraćaju u naše savjetovalište jer pate zbog manjka samopouzdanja. Nesigurni su oko svojih sposobnosti, srame se sebe, boje se izreći svoje mišljenje da ne ispadnu smiješni, pretjerano se uspoređuju s drugima, poljuljaju ih kritike i komentari i osjećaju da ne vrijede jednako kao drugi. Dobra je vijest da i sami možemo puno napraviti da razvijemo svoje samopouzdanje i naučimo kako biti zadovoljniji sobom.

Mladi nam se često obraćaju pitajući kako biti sigurniji u sebe, izreći jasno i glasno svoje mišljenje, ne osjećati se kao da „štrče" i neprihvaćeno u grupi vršnjaka.
Spadaš li i sam među one koji sumnjaju u vlastite sposobnosti? Osjećaš da nisi jednako zgodan, pametan ili vrijedan kao drugi? Misliš loše o sebi i često ne izražavaš što misliš i osjećaš iz straha da ćeš biti kritiziran ili odbačen? Govoriš sebi često „ja to ne mogu", teško ti je zauzeti se za sebe i puno se uspoređuješ s drugima na vlastitu štetu? Znaj da se to može promijeniti! Možeš se osjećati dobro oko sebe, vjerovati u svoju sposobnost suočavanja s izazovima i postizanja uspjeha.

Znaci samopouzdanja:
Istina je da svatko od nas ima stvari u kojima je više, ali i one u kojima je manje siguran. Dakle, nitko nije supersavršeni junak koji nikad ne sumnja u sebe i postiže sve što želi! Istina je kako svi ponekad osjećaju nesigurnost i dožive neuspjeh. No oni samopouzdaniji su:
- sigurniji u sebe i vjeruju da su sposobni i kad dožive neuspjeh ili pogriješe
- razmišljaju o tome što im je zbilja važno i slijede svoje interese i ciljeve (umjesto da čekaju da ih netko „pogura" kuda trebaju ići.)
- vjeruju da mogu utjecati na ono što im se događa, odlučniji su i ustrajniji u suočavanju s problemima
- manje su pod utjecajem drugih i spremniji su se založiti za vlastite stavove
- bolje se i brinu za sebe jer vole sebe i važni su sebi, a i jer vjeruju da mogu utjecati na stvari i postići željene ishode - pa su npr uspješniji u provedbi dijete, dulje rade na razvoju nove vještine...
- probleme i neuspjehe gledaju kao priliku za učenje, a ne kao nepremostive prepreke i znak da su „totalni promašaj"
- više izražavaju sebe u odnosima i jasnije određuju svoj životni stil (znaju što vole slušati, otvorenije komuniciraju i zauzmu se za sebe...). Ne dopuštaju da ih drugi loše tretiraju i zauzimaju se za sebe (ili potraže pomoć ako se ne mogu sami zaštititi).

Kad smo sigurniji u sebe manje nas poljuljaju problematične životne situacije.

Oni s manjkom samopouzdanja:

- nemaju povjerenja i sigurnosti u sebe pa se u rješavanju problema i donošenju odluka oslanjaju više na druge nego na sebe, boje se izložiti i pokazati inicijativu jer strahuje od kritike
- ne cijene svoja postignuća, imaju negativan doživljaj vlastitog izgleda i ponašanja
- nažalost su češće i žrtva zlostavljanja i nasilja jer se osjećaju bespomoćni i vjeruju kako ništa ne mogu napraviti da se zaštite od nasilnika (TO NIJE ISTINA! Ako se nešto takvo događa - svakako potraži pomoć! Nitko te nema prava vrijeđati, nazivati pogrdnim imenima, izrugivati te ili ignorirati tvoje potrebe i želje na grub način)
Misliti loše o sebi, sramiti se samog sebe i samokritizirati čini da se osjećamo nesretno, te da ne očekujemo lijepe stvari u budućnosti.

KAKO OJAČATI SAMOPOUZDANJE?

Prihvati sebe
Zapamti - nitko nije savršen. Važno je prihvatiti sebe unatoč tim nesavršenostima. Svatko ima svoju vrijednost i prava samim time što postoji.

Obrati pažnju na svoje snage i uvažavaj ih

Nesamopouzdani su puno više orijentirani na svoje neuspjehe i mane, nego na snage i uspjehe. Napiši listu 10 pozitivnih osobina, snaga ili uspjeha i pročitaj je svaki dan (ili bar kad „padneš u krizu"). Na kraju dana obrati pažnju na uspješne i dobre situacije i stvari koje su ti se dogodile u danu. Otkrij kako si ti tome doprinio („prijatelj mi je pomogao - a ja sam doprinio da izgradim to prijateljstvo!"). Budi ponosan na svoja postignuća. Nabroji sebi na što si ponosan. Koje su tvoje jake strane? (Ako ti je to problem - pomisli kako bi te opisao dragi prijatelj, ili član obitelji koji te voli.)

Realnije sagledaj svoje slabosti i pogreške

Uči iz njih. Vidi što možeš napraviti i koje vještine trebaš razviti, te radi na njima. Svatko ima svoje slabije razvijene točke, to nije znak da smo loši. Jednostavno - imamo dijelove na kojima možemo poraditi i uz uloženi trud unaprijediti te stvari kod sebe.

Doživljaj uspjeha motivira nas i diže samopouzdanje

Prepoznaj postignuti uspjeh! Možda si tako strog prema sebi da i kad uspiješ to ne pripisuješ sebi nego spletu sretnih okolnosti i drugima. Priznaj sebi zasluge. Postavi realne kriterije uspjeha (jer ako su ti previsoki kriteriji malo toga ćeš doživjeti kao uspjeh). Prisjeti se uspjeha na koje si ponosan.

Promijeni fokus!

Umjesto brige „hoću li doživjeti neuspjeh" i pokušaja izbjegavanja greški - radije se usmjeri se na postizanje ciljeva i razvijanje za to potrebnih vještina i znanja. Pohvali se za uloženi trud i napor, a ne samo za postignuti rezultat.

Ustraj u nošenju s preprekama

Prepreke i (privremeni) neuspjeh su dio puta prema uspjehu. Nisu greške test tvoje vlastite vrijednosti. Ako trenutno i ne ide - ne znači kako nikad nećeš riješiti te probleme. Ne gubi nadu. Prouči situaciju i vidi što možeš napraviti drugačije. Prepreke nas mogu ojačati i „natjerati" da izvučemo dodatne snage, razvijemo nove vještine, potražimo podršku i savjet.

Prestani se uspoređivati s drugima

Uspoređuj se samo sa sobom - koliko si danas napredovao u odnosu na jučer ili prije mjesec ili godinu dana. Pohvali sebe za napredak i postavljaj daljnje ciljeve.

Brini za sebe. Osluškuj svoje potrebe i osjećaje. Ako si tužan - potraži utjehu. Ako trebaš podršku - zatraži je. Ako si ljut jer ti se ne sviđa način kako se netko ponaša prema tebi - imaš pravo to pokazati. Ako želiš vrijeme za sebe ili ti nešto ne odgovara - u redu je, imaš pravo to tražiti za sebe. Otkrij koje te situacije brinu, zašto i djeluj da promijeniš ono što ti se ne sviđa.

Prestani brinuti što drugi misle o tebi!

Prirodno je da se želimo svidjeti drugima i ostaviti dobar dojam. No, pretjerano o tome brinuti znači biti osjetljivi na neke usputne komentare i razočarenja. Dok ti brineš što druga osoba misli o tebi - ona vjerojatno brine što ti misliš o njoj. Stoga - reci sebi „Ok, volio bih se svidjeti drugima, no nije moguće svidjeti se svima. U redu je ako i ne misle svi kako sam apsolutno cool. Imam važne osobe (prijatelje, obitelj...) koji me cijene. Najvažnije je da sam znam da sam ok."

Preispitaj svoje kriterije uspjeha

Koliko dobar i uspješan moram biti da bih to cijenio i bio ponosan na sebe? Moraš li biti najbolji da bi to bilo dovoljno dobro? Mjeriš li po istim strogim kriterijima i druge? Umanjuješ li svoje uspjehe („svatko prolazi s 5,...") ili ga tumačiš stjecajem okolnosti „valjda je dobra škola pa me dobro pripremila, test ili prijemni je bio lagan...."
Postavi realističnija očekivanja - u tvojoj dobi često se misli o idealnom ja i „kakav bi trebao biti". Taj je lik uglavnom „prenapuhan" i vjerojatno ti se čini nedostižan i u odnosu na njega se sam sebi činiš preobičan. No, znaj da dok ne prihvatimo sebe ne možemo niti raditi prema svojim ciljevima. Uz to, neka to bude realistična slika. Od toga savršenstva - zamisli znaš li nekog tko udovoljava tim kriterijima? Možda si prestrog prema sebi?

Razvij vještine potrebne za uspjeh

Danas znamo da su za uspjeh u životu važno znati i zauzeti se za sebe, jasno komunicirati, rješavati probleme, nositi se sa stresom... Poradi na njihovu razvoju.

Ohrabri se i obodri

Umjesto „Kako sam glupa, jadna, ispala sam smiješna" reci sebi „Ok, nisam sretna kako je prošao ovaj test, dobila sam lošu ocjenu. Moram isplanirati kako to ispraviti. Mogu ja to, nije tako strašno. Bit će teško, no rješavala sam teške situacije i prije. Mogu potražiti pomoć, mogu (nabroji sebi što sve možeš)" Pomisli što bi savjetovao dragom prijatelju u sličnoj situaciji? Kako bi ga ohrabrio i podržao? Budi tako dobar i prema sebi - umjesto da se kritiziraš i „spuštaš".

Ne vrti stalno film sa starim neuspjesima i situacijama kad si se „izblamirao"

Sjeti se kako su nekima takve situacije izvor smijeha kad se maknu od njih i sagledaju ih iz vremenske distance. Zapitaj se „Hoće li za deset godina ova situacija biti tako jako važna?" Čemu čekati 10 godina - promijeni pogled na nju danas, radije se orijentiraj na sadašnje trenutke i buduće korake.

Važni ste i vrijedni i ako osjećate da puno sumnjate u sebe - potražite podršku i naučiti se osjećati sigurnije, uspješnije i zadovoljnije u svojoj koži! Jer se možete i imate pravo tako osjećati!

Jadranka Orehovec, prof.psihologije
Projekt „Psiho portal za mlade - podrška u izazovima mladenaštva""
Pod pokroviteljstvom Gradskog ureda za obrazovanje, kulturu i šport

# data[].attributes.attachment_link.description
Mladi se često obraćaju u naše savjetovalište jer pate zbog manjka samopouzdanja. Nesigurni su oko svojih sposobnosti, srame se sebe, boje se izreći svoje mišljenje da ne ispadnu smiješni, pretjerano se uspoređuju s drugima, poljuljaju ih kritike i komentari i osjećaju da ne vrijede jednako kao drugi.

# data[].attributes.body
Kako? Pročitajte u članku Psihološkog centra Tesa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ljutnja je snažna emocija koja te može „obuzeti" toliko da osjećaš kako se ne kontroliraš. Ako si prečesto ljut, presnažno i burno reagiraš, ljutnja traje dugo i prerasta u agresivnost ili remeti tvoje odnose i rad - znači kako imaš problema s ljutnjom. Možda misliš kako je izražavanje ljutnje pokazivanje snage - no upravo je to znak nezrelosti i slabe samokontrole. Stoga - nauči upravljati svojim snažnim osjećajima, umjesto da oni upravljaju tobom.

Ljutnju možemo osjećati od umjerene iritacije do preplavljenosti bijesom. Kad osoba dođe u fazu potpunog bijesa teško se zaustavi. Bolje je reagirati na rane simptome i „sasjeći ih u korijenu".

Ljutnja postaje problem kad:
- je presnažna
- događa se prečesto
- traje predugo
- eskalira u agresivnost ili nasilje
- remeti odnose ili rad

Okidači za ljutnju
- Vanjski - problemi s drugima (npr netko te kritizira pred drugima, ili te usporavaju greške druge osobe), stresne i frustrirajuće situacije i događaji, nedostatak vremena za sebe, materijalni i praktični problemi...
- Unutarnji (misli, sjećanje, brige...)

Ljutnju osoba osjeća kao nemir, napetost, razdražljivost, „kao da je na rubu", pa sve do stanja bijesa.
Tjelesne su promjene priprema tijela na reakciju „bijeg-borba": lupanje srca, osjećaj vrućine, zategnutost, napetost u prsima, grčevi u trbuhu, slabost u nogama, napetost u mišićima, znojenje, zujanje u glavi
Ljuto ponašanje - vičeš i svađaš se, izjuriš demonstrativno iz situacije (lupajući vratima i sl...), bacaš stvari, napadaš nekoga, govoriš ružne stvari, ciničan si, prijetiš...

Kad smo ljuti naše je mišljenje drugačije - iskrivljeno, otežano. Tada se npr. ne možeš koncentrirati, imaš dojam da ti se „um pomrači", misliš najgore o drugima i čine ti se nepošteni, smatraš da su postupci drugih namjerni i provokacija tebi.
Tipične ljute misli: „Ne poštuješ me!", „Glup si! Sebičan!", „Misliš da si bolji od mene", „Praviš budalu od mene!", „Iskorištavaš me!", „Ovo je jedini način da te naučim pameti".

Osoba sklona ljutnji opravdava često svoju ljutnju kao normalan odgovor na provokacije. Često iznosi i ove stavove:
- "Ne mogu kontrolirati svoju ljutnju, takav sam po prirodi." - ALI - način izražavanja emocija je uvelike naučen i može se promijeniti
- „Ako ne izventiliram svoj bijes - eksplodirat ću". - ALI - već samo učestalo osjećanje ljutnje je štetno, a i mnogi se osjećaju još gore nakon što im ljutnja ode van kontrole.
- „Moja ljutnja ljude uplaši i zaustavi ih da me ne iskoriste" - Zapitaj se „mogu li dobre odnose temeljiti na strahu?" Osim toga drugi skloni ljutnji mogu tvoje ponašanje doživjeti kao prijeteće što će izazvati česte svađe i obračune.
- "Ako ne pokažeš ljutnju si slabić." - No upravo je nekontrolirano i često ljućenje znak nezrelosti i slabe samokontrole.

Kako se nositi s ljutnjom?
Prepoznaj rane znakove napetosti i ljutnje i „sasijeci ih u korijenu"
Udalji se od situacije kad si u afektu (odmakni se od osobe, okreni glavu, iziđi iz prostorije, odbrojavaj u sebi, duboko diši nekoliko puta, skreni pažnju na nešto drugo - gledaj TV, slušaj glazbu...). Kad se rashladimo u stanju smo početi drugačije gledati situaciju i tražiti moguća rješenja.
Nađi način da se nosiš s kroničnom napetošću (trčanje, sport za ispuhivanje energije i napetosti, brze šetnje, ples...). Drugi više vole korištenje mašte i zamišljanje opuštajućih scena ili polagano disanje.
Koristi umirujući samogovor - npr „smiri se"., „bijes mi neće pomoći", „samo zaboravi".

Prepoznaj što prethodi situaciji i koje su posljedice tvog ljutog ponašanja.
Zapitaj se - zašto te situacije, što ti one znače? Što je pravi problem? što mi tu zapravo smeta? Ovo pomaže otkriti koje su situacije i zašto problematične - te otkriti kako se s njima nositi drugačije.
Trenutne posljedice ljutog ponašanja mogu biti da dobiješ što želiš (drugi te „puste na miru", prestanu pritiskati i sl..). No, dugoročno ljutnja dovodi do narušavanja odnosa i da te ljudi izbjegavaju, ili možda snosiš konkretne kazne i sankcije (u školi pedagoške mjere, doma zabrane i sl). Čini ti se da si ispao „faca", no pred kim i koliko to vrijedi? Oni koji tim načinom dižu svoje samopoštovanje i dokazuju se pred drugima nemaju svijetlu budućnost. Želiš li takvo društvo koje je impresionirano agresivnim ponašanjem, gubitkom samokontrole, ispadima i incidentima?

Razmisli što možeš napraviti drugačije?
Sastavi listu stvari koje si mogao napraviti umjesto ljutog ponašanja. Odaberi ono koje bi najbolje odgovaralo situaciji. Možda će u početku biti teško primijeniti ih, no kad ih dobro uvježbaš u manje uznemirujućim situacijama, lakše će ih biti primijeniti u situacijama s više ljutnje.

Nauči izraziti nezadovoljstvo i ljutnju na drugačije (prikladnije i konstruktivnije) načine.
Možeš izražavati svoje potrebe, zauzeti za sebe, rješavati konflikte i pregovarati bez prijetnji, uvreda i grubih riječi. U četiri oka i "rashlađene" glave reci osobi kako se osjećaš i koje te njeno ponašanje smeta. Predloži moguća rješenja i iznesi svoja očekivanja. Budi spreman saslušati i drugu stranu. (Ako nisi navikao ovako razgovarati - dobro je da se za to pripremiš, bilo uz pomoć odrasle osobe kojoj vjeruješ, bilo uz pomoć stručnjaka.)

Nauči se rashlađivati svoje ljute misli.

Sjeti se kako u ljutnji iskrivljujemo i srljamo sa zaključcima. Stoga pokušaj razmisliti kako bi još mogao shvatiti situacije koje ti pobuđuju ljutnju?

Kad pomisliš kako te netko namjerno provocira kad pređe preko reda, zapitaj se: „Uzimam li stvari preosobno?" Ljudi najčešće ne rade stvari da nama napakoste - nego zbog svojih potreba ili drugih okolnosti (možda je zamišljen, jako mu se žuri...). Vruću misao „Namjerno provocira i misli da smo budale svi koji čekamo" zamijeni rashlađenijom „Ne sviđa mi se što prelazi preko reda dok mi ostali čekamo. Zamolit ću osobu da poštuje red."

Kad nakon svađe s prijateljicom o njoj misliš sve najgore (iako ste do tad bili u jako dobrim odnosima, zapitaj se„Zanemarujem li pozitivno?" Rashladi ljutu misao: „Sebična je i licemjerna, sad je pokazala pravo lice". Realističnije je razmišljanje: „Znam da ponekad nije fer, no većinom se trudi biti ok i znam da joj je stalo do mene"...

Sjeti se kako i drugi mogu pogriješiti u nekom postupku. Pomisli kako bi vidio taj postupak da si ga sam napravio? Ili tvoj dragi prijatelj u kojeg vjeruješ? Bi li za njega našao objašnjenje?

Kad imamo kruta očekivanja i stroga pravila (od sebe ili drugih) uglavnom se i više razljutimo kad se stvari ne odvijaju kako mislimo da bi trebale. Zapitaj se: "Koliko je realno očekivati da neće biti gužva, da nikakvi problemi neće iskrsnuti, da će drugi imati iste stavove kao i ja?" Dopusti da drugi vide stvari drugačije i daju im druga značenja. Ne znači da ako osoba kasni - da te namjerno omalovažava. Možda jednostavno loše procjenjuje vrijeme i nema sposobnosti planiranja.

Ne srljaj sa zaključcima o tome što osoba stvarno misli, koje su joj namjere. Umjesto da čitaš misli - radije provjeri i pitaj osobu. Reci kako si shvatio situaciju i što te je tu zasmetalo. To je teško dok smo u ljutnju, no uvježbavaj takav način razmišljanja i komuniciranja u manje uznemirujućim situacijama - dok ti ne postane uobičajen način komuniciranja i rješavanja problemskih situacija (koje su normalan dio svakodnevice svakog od nas).

Razriješi dugoročno konfliktne situacije i odnose.

Dovoljno spavaj, imaj rutinu, jedi zdravo... Nađi vrijeme za sebe, odmor, zabavu, bavljenje hobijem i aktivnostima u kojima uživaš. To pomaže da imamo više snage nositi se sa frustracijama i situacijama koje pobuđuju ljutnju.

Ako si pogriješio, rekao grube riječi ili postupio preburno - ispričaj se osobi i pokaži da si zbilja to i mislio time što se to više neće ponoviti.

Intenzivne i nekontrolirane ljutnje nisu znak da si jak - nego da nisi u stanju kontolirati se i nositi sa problematičnim situacijama. Ako se to događa često, te si tako uznemiren da osjećaš da bi mogao povrijediti sebe ili druge - potraži pomoć stručnjaka!

Jadranka Orehovec, prof. psihologije
Projekt "Psiho - portal" pod pokroviteljstvom Gradskog ureda za obrazovanje, kulturu i šport Grada Zagreba

# data[].attributes.attachment_link.description
Ljutnja je snažna emocija koja te može „obuzeti" toliko da osjećaš kako se ne kontroliraš. Ako si prečesto ljut, presnažno i burno reagiraš, ljutnja traje dugo i prerasta u agresivnost ili remeti tvoje odnose i rad - znači kako imaš problema s ljutnjom.

# data[].attributes.body
Više o ovoj temi pročitajte u članku Psihološkog centra Tesa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Prirodno je, zdravo i važno za tebe da imaš prijatelje, vršnjake, dok odrastaš i sazrijevaš.
Vršnjaci mogu biti pozitivni i podržavajući. Pomažu ti otkriti nove vještine ili te potaknuti interes za sport, knjige, glazbu, izvannastavne aktivnosti.

Međutim, vršnjaci mogu imati i negativan utjecaj.Mogu te ohrabrivati na markiranje, na krađu, na uzimanje alkohola, droge...Najviše tinejdžera, sa problemima ovisnosti, počne uzimati alkohol ili cigarete kao rezultat pritiska vršnjaka.

Pritisak vršnjaka je osjećaj pojedinca - stvaran ili zamišljen - da se mora ponašati kao grupa, s ciljem da učini nešto što ne želi (piće, pušenje, droga, krađa...) ili za što se ne osjeća spreman/spremna, kao što je, primjerice seks - a ako ne pristane - trpiti će neke posljedice, kao što su odbacivanje, vrijeđanje ili gubitakpoštovanja.
Postoje različite vrste vršnjačkih pritisaka:
o otvoreni pritisak - "To svi rade -osim tebe. "

o skriveni pritisak - „Ponašaš se ko mala beba."

o kontrolirajući pritisak - „ Ako ne popiješ ovo - nisi nam prijatelj"

Tinejdžeri često popuste ovakvim pritiscima vršnjaka, jer žele biti dio grupe, žele biti prihvaćeni, uvažavani u grupi. Društvo je to koje određuje šta je "cool" i šta je "in", sve ostalo im stvara osjećaj ne- pripadanja takvom trendu i osjećaju se odbačeno.
Kakva su tvoja iskustva?
Pritisak vršnjaka se može pokazati na mnogo načina, uključujući: odijevanje na određeni način, uključenost u određene aktivnosti, slušanje određene glazbe, odluke o korištenju alkohola, cigareta, marihuane..., izbor prijatelja, školski uspjeh...
Istraživanja pokazuju da postoje dvije glavne karakteristike po kojima se u donošenju odluka razlikuju tinejdžeri od odraslih. Mladi u ranoj adolescenciji skloni su odlukama i izborima koji im donose nagradu, osobito u prisustvu vršnjaka, što ih čini podložnima rizičnim ponašanjima, odnosno manje su osjetljivi na moguće rizike. Tinejdžeri su uspješni u procjeni i donošenju odluke na vlastitu dobrobit onda kada imaju vremena za razmišljanje o situaciji u kojoj se nalaze.

Istraživanja također pokazuju da tinejdžeri teže kontroliraju impulzivna ili rizična ponašanja, kada su s prijateljima, vršnjacima ili u situacijama koje su zasićene emocijama. Utvrđeno je da su djeca najranjivija na pritisak vršnjaka između 10. i 14. godine. Posle toga, otpornost na vršnjački pritisk raste linearno dok ne dostignu 18. godinu, a nakon toga dolazi stabilan period.
Kako odoljeti negativnom pritisku vršnjaka?
 Nauči samostalno donositi svoje odluke, jer suprotstaviti se vršnjačkom pritisku znači odlučiti hoćeš li se prikloniti većini ili samostalno donositi odluke

 Nauči da ideje i prijedloge vršnjaka saslušaš i razmotriš u miru. Upitaj se:

- Kad čujem to što „ekipa" traži od mene, osjećam li, ugodu ili neugodu?

- Ako imam osjećaj neugode - što je to što mi se ne sviđa? Hoću li - ako pristanem - možda ozlijediti sebe, ozlijediti ili uvrijediti druge osobe, oštetiti, otuđiti nečiju ili svoju imovinu...?

- Hoću li sutra zbog toga biti ponosan?

Ako tvoji odgovori na ova pitanja govore o neugodi, nesviđanju, lošim posljedicama - ohrabri se i neka tvoj odgovor društvu bude: „Ne, hvala".

Odgovor „Ne, hvala" bit će hrabriji ako imaš uz sebe istomišljenika, ako se družiš i provodiš vrijeme sa vršnjakom/vršnjakinjom, prijateljem/prijateljicom koji su otporniji na pritisak vršnjaka. Druži se sa vršnjacima koji vole raditi slične stvari kao i ti. Uključi se u neku aktivnost za koju je bitan timski duh: neki sport, zbor, folklor ili sviranje instrumenta koji je potreban u orkestru...
Vjeruj sebi.
Tinejdžeri koji su samopouzdani - manje su podložni pritisku vršnjaka.

Ana Pleša

prof. psihologinja

Psihološki centar TESA

# data[].attributes.attachment_link.description
Prirodno je, zdravo i važno za tebe da imaš prijatelje, vršnjake, dok odrastaš i sazrijevaš. Vršnjaci mogu biti pozitivni i podržavajući. Pomažu ti otkriti nove vještine ili te potaknuti interes za sport, knjige, glazbu, izvannastavne aktivnosti.

# data[].attributes.body
Pročitajte u članku Psihološkog centra Tesa!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nemoj biti pesimističan, bit će bolje, budi optimist. Često to čuješ, no niti ne znaš kako, niti ti je jasno zašto bi trebao biti optimist i ima li od toga ikakve koristi. Ono što je sigurno, isplati se biti optimist, jer za pesimizam uvijek ima vremena. Optimizam kao temeljni životni stav nudi značajne prednosti nad pesimizmom. Želiš li znati kakve i kako ga naučiti pročitaj cijeli tekst.

Što je to optimizam?

Optimizam (kao i pesimizam) psiholozi nazivaju kognitivnim stilom.

Kognitivni stil je način razmišljanja o dobrim i lošim stvarima koje nam se događaju. To je temeljni stav o životu. To je način na koji sebi objašnjavamo sve oko sebe i sebe same.

Optimist si ako pred preprekama polaziš od pretpostavke: "Ja mogu napraviti nešto što će popraviti ovu situaciju. Bit će bolje!".

Pesimist si ako pred preprekom misliš: "Ništa što ja učinim neće popraviti situaciju. Izgubljeno je!".

Postoje različiti stupnjevi optimizma i pesimizma, a većina ljudi je negdje između ova dva ekstrema. No, općenito se može reći da je optimistima svijet lijep, svoje probleme vide kao rješive, a njihovo povjerenje u vlastite mogućnosti je veliko.

Izazov ili poteškoća?

PESIMISTIMA su prepreke uvijek teškoće, problem koji ih frustrira i koji vide kao težak i često nerješiv, dok je OPTIMISTIMA svaka životna prepreka samo još jedan izazov koji će svladati. PROROČANSTVO KOJE SAMO SEBE ISPUNJAVA!

S obzirom da predstavljaju temeljni stav prema životu optimizam i pesimizam djeluju kao proročanstva koja sama sebe ispunjavaju.

Optimist je siguran da će uspjeti svladati prepreke koje život stavlja pred njega pa zato i upornije i češće pokušava i ima više uspjeha. Optimisti misle da su teškoće prolazne i zbog toga čine sve što mogu da si poprave situaciju i tako sami čine svoje teškoće prolaznima.

Zbog toga se isplati usvojiti taj životni stav - jer ćeš tako biti više motiviran i manje ćeš odustajati pred teškoćama - zbog uvjerenja da ćeš ih uspjeti savladati. Što više vjeruješ da ćeš uspijeti usprkos preprekama - to se više trudiš - a onda više i uspijevaš, tako da tvoje vjerovanje, preko tvog ponašanja, utječe pozitivno i na rezultat.

Pesimist, uvjeren u neuspjeh, najčešće neće ni pokušati nešto promijeniti ili će to napraviti s malo energije te usljed toga neće ni uspjeti. Pesimiste možemo prepoznati jer odustaju kad ih stisnu ispiti ili više predmeta koje moraju učiti odjednom (npr. pred kraj polugodišta ili školske godine) umjesto da ulože dodatan trud ("stisnu") i savladaju "frku" u kojoj su se našli. Ta odustajanja često nisu posljedica lijenosti, već upravo proilaze iz temeljnog uvjerenja da se nema smisla truditi se, jer "ionako neće stići", jer je "toga previše" ili to "nije moguće". "Ja to ne mogu razumjeti", "ona je sigurno već dogovorila s kim ide van u subotu, nema smisla da je zovem", ili "čemu trčati, samo će mi tramvaj otići ispred nosa" su samo neke od misli koje odražavaju temeljni pesimistični stav i rezultiraju odustajanje od željenog cilja - jer ga "ionako ne mogu dostići".

Napola puna ili napola prazna čaša?

Znanstvenstvenici su u zadnjih 30 godina istraživali značaj i istinitost optimizma i pesimizma. "Je li čaša napola puna ili prazna?" Istraživanja su otkrila da je čaša je i puna i prazna, ali da ćeš u životu biti manje žedan ako zauzmeš "napola puna" stav. Iako je pesimizam katkada bliži istini, pesimistični je stav koristan ako namjeravaš poduzeti nešto iznimno riskantno ili opasno, jer se tad treba pripremiti na najgoru moguću posljedicu. U svim drugim situacijama optimističan pogled na život i mogućnosti nudi puno više.

Koje su prednosti optimizma?

Optimisti su:

zdraviji od pesimista te žive dulje

uspješniji su i zadovoljniji u vezama, poslu i sportu, zarađuju više

postižu više jer su fleksibilniji, prilagodljiviji i uporniji

pred preprekom dulje pokušavaju, isprobavaju više mogućnosti i uvijek traže novu...

ZAMKE PESIMIZMA!

Znanstveno je dokazano da pesimistični pogled na svijet postavlja plodno tlo za pojavu depresije. Stil razmišljanja koji naročito pogoduje pojavi depresije naziva se "naučena bespomoćnost" i tipičan je za izrazite pesimiste.

Oni NEUSPJEH PRIPISUJU SEBI, smatraju da su sami krivi za sve loše što ih snađe i to zbog svojih trajnih loših osobina (npr. glup sam, nesposoban) i skloni su samooptuživanju.

Nasuprot tome USPJEHE PRIPISUJU VANJSKIM UTJECAJIMA, kao što su sreća, slučajnost, dobro raspoloženje šefa ili profesora... Temeljni osjećaj im je osjećaj nedostatka kontrole u životu. Naučena bespomoćnost se razvija nejčešće odgojem, a rjeđe usljed niza nedaća van naše kontrole koje nas zadese. Roditelji razvijaju naučenu bespomoćnost stalno pomažući djetetu, ponavljajući kako samo ne može/ne zna, pa još usput komentiraju greške sa " sam si kriv kad si glup, smotan..."

Optimizam se može naučiti!

Iako predstavlja temeljni stav prema životu optimizam nije urođen, već se uči i može se naučiti i kasnije, pa čak i u odrasloj dobi. Ispitanici koji su u svrhu istraživanja učili optimistični način mišljenja su tijekom sljedećih 18 mjeseci bili boljeg zdravlja, te rjeđe patili od depresije i anksioznosti nego ispitanici koji nisu trenirali optimizam.

Dakle čak i kratka poduka u svrhu istraživanja daje razultate. Svaki problem ima rješenje i ako ga se potraži moguće je i naći ga. Zato počni tražiti! Ne pretpostavljaj probleme tamo gdje ih nema, samo zato što bi se možda mogli pojaviti.

NEKOLIKO SAVJETA! KADA TI SE NEŠTO LOŠE DOGODI:

Reci sebi da neće dugo trajati

Nađi ono na što taj događaj neće utjecati, nešto što je još dobro

Nemoj se samoptuživati

Smatraj taj događaj izazovom i prilikom da nešto novo naučiš.

KADA TI SE DOGODI NEŠTO DOBRO:

Smatraj da će učinci trajati.

Pogledaj na što je sve pozitivno utjecao taj događaj.

Pogledaj koliko zasluga za to što se dogodilo možeš sebi pripisati.

Uživaj u posljedicama.

Tanja Dejanović Šagadin, prof. psihologije i psihoterapeut
tanjadsagadin@tesa.hr

Projekt „Psiho portal za mlade - podrška u izazovima mladenaštva""
Pod pokroviteljstvom Gradskog ureda za obrazovanje, kulturu i šport

# data[].attributes.attachment_link.description
Nemoj biti pesimističan, bit će bolje, budi optimist. Često to čuješ, no niti ne znaš kako, niti ti je jasno zašto bi trebao biti optimist i ima li od toga ikakve koristi. Ono što je sigurno, isplati se biti optimist, jer za pesimizam uvijek ima vremena.

# data[].attributes.body
Evo kako :) Pročitajte u članku centra Tesa

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
To kako se osjećamo i koliko nam se sviđa naše tijelo je važan dio ukupnog doživljaja sebe... Ako se ne osjećamo dobro u vlastitoj koži, to se odražava na našu ukupnu sigurnost i to koliko se sebi sviđamo. Mladi su često opterećeni i nezadovoljni svojim izgledom i imaju nerealističnu sliku sebe. A komentari drugih mogu biti bolni, pogotovo „nadimci" kojima ponekad vršnjaci vrijeđaju druge vršnjake posebno one koji iti malo odudaraju od prosjeka po građi - bilo da su krupniji, viši, niži,... Ako često misliš kako si najneprivlačnija osoba na planeti, da si debela/mršava, da imaš velika ili mala usta, prekovrčavu ili premalo kovrčavu kosu... - pročitaj kako se bolje osjećati u svom tijelu!
Važnost pojave
Ljudima općenito je stalo ostaviti dobre dojmove na druge -pa tako i pojavom. Posebno je to u periodu adolescencije kad je slika o tijelu uvelike povezana sa ukupnim samopoštovanjem, i kad treba vremena za prihvaćanje vlastitih tjelesnih promjena. Ovo je i period povećane socijalne osjetljivosti (kako me vide drugi, što misle o meni, kako im se sviđam...)

Problem nastaje što smo nerealistični u procjeni kakvo naše tijelo jeste, te ne cijenimo i ne vidimo kako smo zdravi i lijepi sa svojim čvrstim/oblim/spretnim/brzim/pametnim tijelom - nego čeznemo imati tijelo iz časopisa i s Tv-a.

Važan razlog je što su nam mediji nametnuli nerealistične kriterije oko toga što je lijepo. Naglašava se jedan tip ljepote (mršavije tijelo kod žena, a snažnije, nabildano kod muškaraca). Djevojkama nametnuto da svoje tijelo gledaju kroz atribute lijepo/ne; dečki - kroz snagu, izdržljivost, brzinu... Uz to - slike u novinama su nerealistične - jer tamo te osobe nemaju nikakvu manu! A mi vjerujemo - ne misleći sovjom glavom kako je oko tih modela angažirana ogromna ekipa raznih stilista, posebni uvjeti snimanja... čuda photoshopa- i zapravo ono što vidimo uopće nije stvarno!

Inače mladi vjeruju kako je biti lijep = biti sretan (popularan)... No, s druge strane - oni koji su lijepi mogu biti opterećeni time, jer im se čini da ljudi na njima vide samo tu fasadu

Različiti smo, i svi imamo svoje ljepote - a naš ukupni izgled ovisi o tome koliko ćemo znati istaknuti naše prednosti (umjesto misliti o nedostacima)...

Pojava je prvo što vidimo kod drugih i stalo nam je da se svidimo drugima. No to je prvi i površni dojam i ubrzo postaju bitnije druge stvari - osobnost, smisao za humor, toplina i ugodnost, srdačnost, karakter i spremnost da pomognemo, zanimljivost i pamet, karakter - ponašanje, urednost, njegovanost...Bitno je da preispitamo zašto je zbilja izgled tako bitan, te mjerila ljepote i prototip" zgodnog izgleda - jer nisu svi iste građe a ako se uspoređujemo s tim prototipom nitko od nas na kraju nije zadovoljan vlastitim izgledom).

Neki su mladi toliko zaokupljeni brigom o izgledu, nezadovoljstvom - osjećaju sram, tugu, nezadovoljstvo - do mjere da poduzimaju zbilja drastične dijete, izgladnjuju se. Dečki ćešće zlorabe steroide, mahnito vježbaju dosegnu željenu formu; neki čak i počnu izbjegavati prilike i situacije u kojima moraju izložiti svoje tijelo. Okolina voli vesele, pametne i optimiste...a neke „mane" s malo truda možemo okrenuti u vlastitu vrijednost - istaknuti osobnost, šarm....
Kako se osjećati bolje u svojoj koži?

Ljudi su najprivlačniji kad se osjećaju dobro u vlastitoj koži - stoga naučite voljeti same sebe

„Voljeti sebe početak je doživotne romance"(Wilde)
Iako izgled prvo upada u oči, dugoročno su važnije/značajnije unutarnje vrijednosti - više vodimo računa o njima i kod sebe (uočimo ih, izgrađujmo i cijenimo) i kod drugih...(a manje komentirajmo tuđe izglede i prelistavajmo časopise i uspoređujemo se s modelima)

Otkrijte i razvijte svoje snage i interese - (ekolog, mladi informatičar, slikar grafita, sportaš, pjesnik, glumac...)angažirajte se na tom polju ... osjetit ćete taj doživljaj uspjeha, pozitivne emocije i iskustva, povezivanja s ljudima sličnih interesa i sl....

Naše tijelo je prekrasan instrument - njime šetamo, komuniciramo s drugima - i možete planinariti, rolati, plesati trbušni ples ili hip hop, plivati, voziti bicikl, - doživjeti tijelo kao izvor ugode kroz takve/zdrave aktivnosti

Možemo naučiti i kako istaknuti svoju ljepotu - uz uredan, svjež i njegova izgled možemo naučiti odabrati pravu frizuru, okvir naočala, odjeću koja nam lijepo pristaje, našminkati se i uz osmjeh i omiljeni parferm biti zadovoljniji sami sobom

Svatko od nas je različit, jedinstven - zasigurno su mladi ljepši nego što misle da jesu - ne gledajte pod povećalom svoje sitne nesavršenosti i ne zaboravimo kako naše nesavršenosti često vidimo samo mi, a drugima su upravo one najslađe (madež, razmaknuti zubi, .. jamice na obrazima ili bradi, rumeni i zdravi obrazi kao u mladih engleskih prinčeva

Zapamti!
Mladenačka je dob ona u kojoj smo najnezadovoljniji svojim izgledom. Kasnije se naučimo voljeti i prihvatiti svoje tijelo i istaknuti njegove ljepote na pravi način. Ako vidiš da se mučiš dijetama, da si jako nesretan tijelom, da to kako vidiš sebe se jako razlikuje od toga kako te vide drugi - obrati se za psihološko savjetovanje i podršku.

Jadranka Orehovec, prof.psihologije
Psihološki centar TESA

# data[].attributes.attachment_link.description
To kako se osjećamo i koliko nam se sviđa naše tijelo je važan dio ukupnog doživljaja sebe... Ako se ne osjećamo dobro u vlastitoj koži, to se odražava na našu ukupnu sigurnost i to koliko se sebi sviđamo. Mladi su često opterećeni i nezadovoljni svojim izgledom i imaju nerealističnu sliku sebe.

# data[].attributes.body
Budući da se bliži ljeto (iako vremenske prilike baš i ne upućuju na ljeto, već trenutno više na jesen ), puno mladih djevojaka i mladića kreće na dijetu i intenzivno vježbanje kako bi u što kraćem roku izgledali što bolje (mršavije). Kako ne bi upali u začarani krug poremećaja u prehrani, donosim vam zanimljiv članak o istom te vas pozivam da ga svakako pročitate! Mijenjanjem stila života brinemo o svojem zdravlju, a time i o svojem izgledu, a to uključuje zdravu i pravilnu prehranu, tjelovježbu i dovoljno sna. Kad počnete na taj način razmišljati i isto primjenjivati u praksi, neće biti potrebe za rigoroznim dijetama i intenzivnom tjelovježbom.  Evo članka:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Što je anorexia nervosa?

Anorexia nervosa je poremećaj koji oboljelog dovodi u stanje izgladnjivanja i mršavljenja, čime se gubi od 15% do čak 60% normalne tjelesne težine. Polovica tih pacijenata, koji su poznati kao oboljeli od restriktivne anoreksije, smanjuju težinu strogim dijetama; druga polovica, bulimični pacijenti, mršavost održavaju izbacivanjem hrane. Iako su obje vrste bolesti ozbiljne, bulimični pacijenti često su u većoj opasnosti jer bulimija predstavlja dodatni stres za pothranjeno tijelo.

Kod koga se javljaju poremećaji u uzimanju hrane?

Spol i dob U proteklih se nekoliko godina bulimija povećavala većom brzinom od anoreksije. Procjene učestalosti bulimije nervoze u mladih žena kreću se od 3% od 10%. Mladi ljudi povremeno provociraju povraćanje nakon uzimanja prevelikih količina hrane, međutim ne mogu se smatrati bulimičarima zato što u većine to povremeno nezdravo ponašanje nestaje. Anorexia nervosa je treća najčešća kronična bolest u adolescentica i procjenjuje se da zahvaća od 0,5% do 3% svih tinejdžerki u zapadnom svijetu. Anoreksija se obično javlja u adolescenata. Međutim u proteklih četrdeset godina učestalost anoreksije u tinejdžera je bila stabilna, a trostruko se povećala u mladih žena.

Etnički i socioekonomski faktori Život u ekonomski razvijenim zemljama na bilo kojem kontinentu predstavlja veći rizik za pojavu poremećaja u uzimanju hrane nego pripadnost nekoj etničkoj skupini; simptomi u zemljama s visokim rizikom su začuđujuće slični. Čudno je i to da su u razvijenim zemljama i bogati i siromašni jednako izloženi tom riziku. U stvari, oni u siromašnijim ekonomskim skupinama mogu biti više izloženi riziku od bulimije. Život u gradu predstavlja rizik za bulimiju, ali ne i anoreksiju.

Poremećaji ličnosti Specifični poremećaji ličnosti povezani su s poremećajima u uzimanju hrane: bijeg od stvarnosti kod anoreksije, granični slučajevi kod bulimije te narcizam i kod anoreksije i kod bulimije. Međutim te se osobine mogu naći kod bilo kojeg poremećaja u uzimanju hrane.

Fizički vrlo aktivni ljudi Vrlo kompetitivni sportaši su često perfekcionisti, što je osobina ljudi s poremećajima u uzimanju hrane. Žene koje se bave prezentacijskim sportovima, kao što su gimnastika i umjetničko klizanje, te sportovima u kojima je naglasak stavljen na izdržljivost kao što je trčanje, posebno su izložene riziku. Uspjeh u baletu također ovisi o razvoju žilavog i izuzetno mršavog tijela. Procjene učestalosti poremećaja u uzimanju hrane u tim skupinama kreću se od 15% do 60%. Terminom "trijas sportašica"sada se opisuju poremećaji u menstrualnom ciklusu, uzimanju hrane i osteoporoza, koji predstavljaju sve veći problem u mladih sportašica i plesačica.

Vegetarijanci Nedavno ispitivanje adolescenata vegetarijanaca (od kojih su većina bile žene) pokazalo je da ti tinejdžeri jedu više voća i povrća, dvostruko više su na čestim dijetama, četiri puta više su na intenzivnim dijetama, a osam puta više koriste laksative od nevegetarijanaca.

Kronične bolesti Nedavno je istraživanje pokazalo da 10,3% tinejdžerki i 6,9% tinejdžera s kroničnim bolestima, kao što su dijabetes ili astma, imaju neki od poremećaja u uzimanju hrane. Ti poremećaji predstavljaju ozbiljan problem u dijabetičara; postotak rizika je oko 6% i u muškaraca i žena bilo s tipom 1 ili 2 dijabetesa. Pretjerano uzimanje hrane (bez izbacivanja) je najuobičajenije kod dijabetesa tipa 2 i često dovodi do pretilosti. Kod dijabetesa tipa 1 uobičajene su i bulimija i anoreksija. Ako se u pacijenata koji su ovisni o inzulinu razvije anoreksija, njihova izuzetno mala težina može neko vrijeme kontrolirati dijabetes. Međutim, oni će umrijeti ako prestanu uzimati inzulin i ponovno dobiju na težini.

Rani pubertet Nova istraživanja pokazuju da desetogodišnje djevojčice povezuju zadirkivanje ili mučenje od strane svojih vršnjaka s mišlju da su ružne ili debele bez obzira na svoj stvarni fizički izgled. Takvo loše mišljenje o vlastitom tijelu često dovodi do poremećaja u uzimanju hrane. Tada nije niti iznenađujuće da postoji veći rizik od bulimije i ostalih emocionalnih poremećaja u djevojčica u ranom pubertetu, kad se pritisak koji osjećaju svi adolescenti dalje pojačava pažnjom koju posvećuju promjenama na tijelu i koja vodi do anksioznosti.

Uzroci koji dovode do poremećaja u uzimanju hrane

Ne postoji jedinstveni uzrok poremećaja u uzimanju hrane. Niz faktora, uključujući kulturološki i obiteljski pritisak, kemijsku neravnotežu te emocionalne i poremećaje ličnosti zajedno, dovodi i do anoreksije i do bulimije, iako je svaki poremećaj određen različitima kombinacijama tih faktora. Genetika također može igrati malu ulogu.

Emocionalni poremećaji Između 40% i 96% svih pacijenata doživjelo je depresiju ili tjeskobu; depresija je također uobičajena u obiteljima pacijenata s poremećajima u uzimanju hrane. Veća je vjerojatnost da će bulimični, a ne anoreksični pacijenti imati emocionalne poremećaje i disfunkcionalne obitelji. Međutim nije jasno jesu li emocionalni poremećaji uzroci ili posljedice poremećaja u uzimanju hrane, ili oboje. Početak anoreksije je sredinom svibnja, mjeseca s najvećim brojem samoubojstava. Fobije i opsesivno-kompulsivni poremećaji obično prethode početku poremećaja u uzimanju hrane, dok se panika javlja nakon toga. Socijalne fobije, gdje se osoba boji poniženja u javnosti, prisutne su u oba poremećaja u uzimanju hrane. Ljudi s anoreksijom su skloniji opsesivno-kompulzivnim poremećajima.. Žene s anoreksijom mogu postati opsjednute vježbanjem, dijetama i hranom. Često razvijaju kompulzivne rituale - npr. vaganje svakog zalogaja, rezanje hrane na komadiće ili stavljanje u male posudice. Prisustvo opsesivno-kompulzivnih poremećaja zajedno s anoreksijom ili bulimijom nema negativne dugoročne posljedice iako do poboljšanja u poremećaju u uzimanju hrane obično dolazi s poboljšanjem simptoma anksioznosti.

Obiteljski utjecaj i genetički faktori Negativni faktori u obitelji, koji mogu biti i naslijeđeni i stvoreni, igraju glavnu ulogu u poticanju i održavanju poremećaja u uzimanju hrane. U žena s tim poremećajima veća je učestalost spolnog nasilja. Ljudi s bulimijom češće nego ljudi s nekim drugim psihičkim poremećajima imaju pretile roditelji ili su i sami bili deblji tijekom djetinjstva.

Problemi povezani s rođenjem U nekih ljudi s anoreksijom zabilježena je velika učestalost problema tijekom trudnoće majke ili nakon njihova rođenja, što je moglo imati ulogu u kasnijem razvoju poremećaja u uzimanju hrane. Ti problemi uključuju infekcije, fizičke traume, grčeve, malu težinu pri rođenju ili veću starost majke. Ljudi s anoreksijom često su u djetinjstvu imali probleme sa želucem i crijevima. Do poremećaja u uzimanju hrane može doći ako roditelji u djetinjstvu ne osiguraju sigurne temelje. U takvim slučajevima djeca ne osjećaju sigurnost veza u obitelji i postoji veća vjerojatnost da će kasnije biti više zaokupljeni težinom i da će imati manje samopoštovanja od djece sa sigurnim vezama u obitelji.

Genetski faktori Anoreksija je osam puta češća u ljudi koji imaju rođake s tim poremećajem, međutim stručnjaci ne znaju točno što bi mogao biti nasljedni faktor. Genetska sklonost mršavosti uzrokovana bržim metabolizmom i popraćena kulturološkim odobravanjem može u nekih ljudi biti predispozicija za razvoj anoreksije. Naslijeđena sklonost pretilosti također može dovesti do poremećaja u uzimanju hrane.

Kulturološki utjecaji Ako govorimo o pretilosti, neosporno je da poremećaji u uzimanju hrane predstavljaju pravu epidemiju u razvijenim zemljama. Društveni pritisak zapadne kulture sigurno igra vodeću ulogu u nastajanju poremećaja u uzimanju hrane. S druge strane, intenzivno se reklamiraju programi za smanjenje težine i predstavljaju mladi anoreksični modeli kao paradigma seksualne požude; s druge strane, mediji su preplavljeni reklamama za nezdravu hranu.

Biološki i medicinski faktori Hipotalamično-pituitarne abnormalnosti. Pitanje je da li su tipične abnormalnosti koje se susreću u neurološkim i hormonalnim sistemima ljudi s poremećajima u uzimanju hrane posljedice ili uzroci tih poremećaja. Primarno je sjedište ovih poremećaja u malom dijelu mozga koji se naziva hipotalamus, a koji regulira rad pituitarne žlijezde, koja se ponekad naziva glavnom žlijezdom zbog svojeg značaja u koordinaciji živčanog i hormonskog sustava. Također se poremećaji u uzimanju hrane mogu povezati i s određenim neuroprijenosnicima u mozgu.

Koji su simptomi poremećaja u uzimanju hrane?

Simptomi bulimije mogu biti vrlo suptilni, budući da žene s ovim poremećajem to prikrivaju i iako su nedovoljne težine, nisu uvijek anoreksične. Općenito su ljudi s bulimijom zaokupljeni hranom i mogu zloupotrebljavati laksative, dijetne pilule, emetike (lijekove koji potiču povraćanje) ili diuretike (lijekove koji isplavljuju tekućinu iz tijela). Povraćanje može ponekad uzrokovati puknuće krvnih žila u očima i oticanje žlijezda slinovnica koje tada izgledaju kao vrećice ispod uglova usta. Zbog prekomjerne kiseline dolazi do karijesa i erozije cakline; obolijeva zubno meso, a na koži se mogu pojaviti osip i prištići. Ponovljeno izazvano povraćanje, pri čemu osoba gura ruku u grlo, također može dovesti do malih ogrebotina i žuljeva na vrhovima zglobova prstiju.

Primarni simptom anoreksije je veliki gubitak težine zbog prestroge i kontinuirane dijete, koja se može sastojati od redukcijske dijete ili ciklusa prekomjernog uzimanja hrane i namjernog pražnjenja. Simptomi mogu biti prikriveni u mladih žena koje imaju i dijabetes i poremećaje u uzimanju hrane; takvi su ljudi normalne težine ili čak i prekomjerno teški a da su ipak anoreksični. Menstruacija može biti neredovita ili izostati. Često vježbanje u kombinaciji s mršavljenjem dovodi do ortopedskih problema, naročito u plesača i sportaša; to može biti prvi znak poremećaja koji prisiljava takve bolesnike da potraže liječničku pomoć. Koža može biti suha i prekrivena tankim dlakama, a vlasi mogu biti tanke. Stopala i ruke su hladni ili ponekad i otečeni. Želudac je često uznemiren i napuhnut. Misli mogu biti konfuzne ili usporene, a bolesnik ima slabu memoriju i ne može donositi prosudbe. Jedan od najneobičnijih simptoma oba poremećaja u uzimanju hrane je iskrivljena predodžba o vlastitom tijelu. Iako se takva predodžba obično veže uz tešku anoreksiju, ona je češća kod bulimije. Ispitivanja su pokazala da bulimičari češće precjenjuju vlastitu težinu; postoji veliki disparitet između onoga kako bi željeli izgledati i onoga kako misle da izgledaju nego u ljudi s anoreksijom ili ljudi bez poremećaja u uzimanju hrane. Kad vide slike hrane, ljudi s bulimijom obično opisuju svoje tijelo kao veće nego što u stvari jest.

Kako se poremećaji u uzimanju hrane liječe?

Prva veća poteškoća u liječenju poremećaja u uzimanju hrane je često otpor anoreksičnog pacijenta koji vjeruje da je mršavost normalna pa čak i privlačna, ili bulimični pacijent koji smatra da je namjerno izbacivanje hrane jedini način da se spriječi pretilost. Čak i gore, anoreksiju mogu poticati i prijatelji koji su zavidni na mršavosti ili sportski treneri ili učitelji plesa koji potiču mršavost. Vrlo je važno informirati pacijenta i njegove bliske prijatelje i rođake o ozbiljnim posljedicama ovakvog stanja i o važnosti započinjanja liječenja. Pacijenti mogu odustati od programa ako imaju nerealna očekivanja da će biti "izliječeni" samo putem terapeuta. Prije nego što program počne, treba im se objasniti da je to bolan proces i da zahtijeva puni angažman i pacijenta i njegove obitelji. Da bi se svladali ovi teški poremećaji potrebno je iskušati i nekoliko terapeutskih metoda. Povrat bolesti je uobičajen i zbog njega ne treba očajavati. Bulimija se najbolje liječi kombinacijom antidepresiva i psihoterapije. Ishod kod bulimije je obično povoljniji nego kod anoreksije; čak i nakon oporavka žene s anoreksijom često zadržavaju iskrivljenu sliku o vlastitom tijelu. Međutim dugoročna ispitivanja pokazuju oporavak u većini ljudi koji se liječe od anoreksije.

Početno liječenje Umjereni do teško bolesni anoreksični pacijenti primaju se u bolnicu za početno liječenje, pogotovo ako je gubitak težine nastavljen čak i nakon ambulantnog liječenja, ako je težina 30% ispod minimalne težine potrebne da bi se održalo zdravlje, ako dođe do poremećaja u srčanom ritmu, u slučaju teške depresije ili suicidalnog ponašanja ili u slučaju velikog gubitka kalija ili iznimno niskog krvnog tlaka. Stručnjaci preporučuju 10 do 12 tjedana za puni nutricijski oporavak. Pacijenti s bulimijom rijetko trebaju biti hospitalizirani osim ako ciklus prekomjernog uzimanja hrane i namjernog izbacivanja nije doveo do anoreksije; lijekovi su potrebni za "skidanje" s namjernog izbacivanja hrane ili u slučaju veće depresije.

Dobitak težine Osim direktnog liječenja bilo kojeg ozbiljnog medicinskog problema, cilj terapije za anoreksične pacijente je povećati težinu. Ciljnu težinu postavlja samo liječnik. Pacijenti koji su izrazito pothranjeni moraju započeti s 1500 kilokalorija dnevno kako bi smanjili mogućnost želučanih bolova ili napetosti, zadržavanje tekućine i srčano zatajenje. Anoreksični pacijenti često imaju brži metabolizam i potrebno je više kilokalorija da bi povećali težinu. Na kraju se pacijentu daje hrana koja sadržava 3500 ili više kilokalorija dnevno. Nadomjesci hrani se obično ne preporučuju, zato što bi se pacijent morao ponovo početi normalno hraniti što je prije moguće. Iako uzimanje hrane nije problem, razgovori o poremećaju se nikad ne vode tijekom obroka koji su rezervirani za opušteno druženje. Intravenozna prehrana je rijetko potrebna ili preporučena osim ako pacijentov život nije ugrožen. Takve invazivne prehrambene mjere ne smiju se nikad koristiti kao oblik kazne tijekom liječenja poremećaja u ponašanju. Ispitivanje pokazuje da se strogom dijetom metabolizam može priviknuti na pothranjenost i opirati učincima prekomjernog uzimanja hrane, tako da neki pacijenti imaju teškoća u povećanju tjelesne težine čak i kad se primjereno hrane.

Vježbanje U ljudi s anoreksijom, pretjerano vježbanje je često komponenta općeg poremećaja. Tijekom programa oporavka, kontrolirane vježbe mogu se koristiti i kao nagrada za razvoj dobrih prehrambenih navika i kao način da bi se smanjila nervoza želuca i crijeva koja obično dolazi uz oporavak. Vježbe se ne smiju raditi u slučaju teških medicinskih problema i ako pacijent nije u značajnoj mjeri povećao tjelesnu težinu.

Timski pristup Multidisciplinarni timski pristup koji se sastoji od stalne podrške i savjetovanja neophodan je za dugoročni oporavak od svih vrsta teških poremećaja u uzimanju hrane. Ovisno o težini i vrsti poremećaja, članovi tima mogu biti liječnici specijalizirani za određene komplikacije, dijetetičari, bihevioralno-kognitivni terapeuti, psihoterapeuti ili medicinske sestre. Svi moraju biti osposobljeni za liječenje poremećaja u uzimanju hrane.

Nutricionistička terapija Dijetetičari često daju strategije za planiranje obroka i obrazovanje pacijenata i roditelja o objektivnim ciljevima prehrane (npr. specifična ciljna težina) i o ozbiljnim zdravstvenim posljedicama ciklusa prekomjernog uzimanja i zatim izbacivanja hrane te strogih dijeta. Dijetetičar bi također trebao usko surađivati s drugim stručnjacima u timu kako bi integrirali rezultate interpersonalnog i bihevioralnog rada u procesu razvoja dobrih prehrambenih navika.

Kognitivno-bihevioralna terapija Kognitivno-bihevioralnaterapija djeluje na principu da se model krivog razmišljanja i uvjerenja o vlastitom tijelu može objektivno prepoznati i promijeniti, čime se mijenja i odgovor i eliminiraju nezdrave reakcije na hranu. To je osnovna terapija za većinu pacijenata s poremećajima u uzimanju hrane, a posebno je djelotvorna kod bulimije, osobito ako se kombinira s antidepresivima. Proces obično traje od četiri do šest mjeseci. U tom periodu pacijent dobiva do tri obroka dnevno, uključujući i hranu koju je prije izbjegavao. Tijekom tog perioda, pacijent pazi na dnevni unos hrane i na cikluse prekomjernog uzimanja i zatim izbacivanja hrane. Pacijent mora prvo naučiti kako prepoznati uobičajene nezdrave reakcije i negativne misli o hrani. Sve se pogreške moraju promatrati objektivno i bez samokritičnosti i osude. Razgovorom s terapeutom pacijent na kraju sam može raspoznati krive stavove o tijelu i nedostižnom perfekcionizmu koji su osnova njegovog protivljenja hrani i zdravlju. Na tom stupnju on se može uhvatiti u koštac s ukorijenjenim i automatskim idejama i početi ih mijenjati skupom realnih uvjerenja i djelovanjem koje se temelji na razumnim očekivanjima. Ljudi koji se izliječe od anoreksije i dalje zadržavaju jaku potrebu za redom i preciznošću; te osobine, koje su bile rizični faktor za poremećaj, mogu biti i jake kvalitete koje se mogu koristiti za ponovnu izgradnju smislenog života.

Interpersonalna terapija Interpersonalna terapija bavi se depresijom ili anksioznošću koje mogu biti uzrok poremećaja u uzimanju hrane kao i društvenim faktorima koji mogu utjecati na prehrambene navike. Ova se terapija ne bavi težinom, hranom ili percepcijom tijela. Ciljevi su izraziti osjećaje, otkriti kako tolerirati nesigurnost i promjene te razviti jaki osjećaj individualnosti i neovisnosti. Ta se terapija bavi i spolnim pitanjima i bilo kojim traumatičnim ili nasilnim ponašanjem koje bi moglo biti uzrok poremećaja u uzimanju hrane. Analiza ispitivanja pokazuje da ta terapija obično ne djeluje na ljude koji prekomjerno uzimaju hranu ili u kojih se kognitivna terapija nije pokazala uspješnom.

Obiteljska terapija Budući da obiteljski stavovi igraju glavnu ulogu u poremećajima u uzimanju hrane, može se tvrditi da je jedan od prvih koraka u liječenju anoreksičnih pacijenata liječenje obitelji. Osjećaj intenzivne krivnje i anksioznosti koje liječnici susreću vjerojatno su slični onima koje doživljavaju sa suicidnim osobama. Pretjerano angažirani roditelj također može svojim ponašanjem poticati poremećaj u uzimanju hrane (zbog straha od srdžbe ili tuge), ili zato što se i sam poistovjećuje s kulturnim vrijednostima koje se pridaju mršavosti. U takvim je slučajevima naročito važno da obitelj u potpunosti razumije opasnost od ovog poremećaja i da ne surađuju u bolesti ili čak i smrti ohrabrivanjem takvog stanja. Ako je pacijent u bolnici stručnjaci preporučuju da obiteljska terapija započne nakon što je pacijent dobio na težini, ali prije otpuštanja pacijenta iz bolnice. Terapija se treba nastaviti i nakon izlaska iz bolnice. Takva je terapija posebno korisna za mlađe bolesnike na koje obitelj još uvijek vrši jaki utjecaj.

Terapija lijekovima

Liječenje lijekovima bulimije nervoze Zbog velike učestalosti depresije u bulimičnih pacijenata, često se preporučuju antidepresivi. Međutim u jednogodišnjem je ispitivanju utvrđeno da je kod korištenja antidepresiva bez popratne kognitivno-bihevioralne terapije stopa uspjeha samo 18%.

Liječenje anoreksije lijekovima Nijedna terapija lijekovima se nije pokazala djelotvornom u liječenju anoreksije ili depresije koja obično prati i održava poremećaj. Posljedice gladovanja pojačavaju popratne pojave i smanjuju djelotvornost antidepresiva. Osim toga, većina antidepresiva smanjuje apetit i doprinosi gubitku težine.

Ponovno uspostavljanje hormonalne funkcije i gustoće kostiju Normaliziranje ravnoteže reproduktivnih hormona važnije je od povećanja težine u reguliranju menstrualnog ciklusa. Međutim estrogenska terapija u borbi protiv osteoporoze nije se pokazala uspješnom.

Drugi pristupi Ispitivanje provedeno na ženama s bulimijom pokazalo je da su bile izrazito osjetljive na hipnozu, koja bi se stoga mogla pokazati korisnom u njihovom liječenju. S druge strane, čini se da ljudi s anoreksijom pokazuju veći otpor ranjivosti koja je potrebna u ovom procesu. Neki su istraživači primijetili vezu između bulimije i sezonskih afektivnih poremećaja (depresija koja se pojačava tijekom tamnih zimskih mjeseci); to pokazuje da bi terapija intenzivnim direktnim svjetlom mogla biti korisna. U jednotjednom pokusu u kojem je korišteno svjetlo, poboljšana je depresija u bulimičnih pacijenata međutim nije bilo promjena u ponašanju povezanom s prekomjernim uzimanjem i naknadnim namjernim izbacivanjem hrane. Tehnika koja se zove "vođena masaža" smanjila je učestalost tog ciklusa za skoro 75%; ta metoda također koristi audio trake za evociranje slika koje će smanjiti stres i pomoći u postizanju specifičnih ciljeva.

Prognoza - Anorexia nervosa

Zasad ne postoji niti jedan program liječenja anoreksije nervoze koji bi bio potpuno djelotvoran.. U skupinu s najvećim rizikom spadaju ljudi koji imaju i teške psihološke poremećaje. U mnogim ispitivanjima anoreksičnih bolesnika zabilježena je stopa smrtnosti od 4% do 20%. Rizik od rane smrti je dvostruko veći u bulimičnih anoreksičara nego u bolesnika s restriktivnom anoreksijom. U najvećoj su opasnosti pacijenti koje se počinju liječiti u vrijeme kad su najmanje težine. Suicid je u nekim ispitivanjima činio polovicu smrtnih slučajeva od anoreksije. Drugi rizični faktori za ranu smrt uključuju bolest koja traje duže od šest godina, prethodnu pretilost, poremećaje ličnosti i disfunkcionalne brakove.

Posebno su ugroženi muški bolesnici vjerojatno zato što se u njih bolest kasnije dijagnosticira. Srčane bolesti najčešći su medicinski uzrok smrti u ljudi s teškom anoreksijom. Srce može razviti opasan ritam, uključujući i spori ritam koji je poznat kao bradikardija. Protok krvi je smanjen i krvni tlak može pasti. Osim toga, srčani mišići gladuju, gubeći masu. Povisuju se razine kolesterola. Problemi sa srcem naročito su opasni ako je anoreksija popraćena bulimijom i korištenjem lijeka koji izaziva povraćanje. Minerali kao što su kalij, kalcij, magnezij i fosfati se normalno nalaze u tjelesnim tekućinama. Kalcij i kalij su posebno kritični za održanje električne struje koja uzrokuju normalni rad srca. Dehidracija i gladovanje kod anoreksije smanjuju razine tekućine i sadržaj minerala - stanje koje je poznato kao neravnoteža elektrolita - što može biti vrlo ozbiljno i opasno po život ako se tekućine i minerali ne nadomjeste. Reproduktivne i hormonalne abnormalnosti. Anoreksija uzrokuje niske razine reproduktivnih hormona, promjene u hormonima štitnjače i povećane razine hormona stresa. Često su menstruacije tijekom dužeg vremena neredovne ili izostaju (amenoreja), što može dovesti do steriliteta i gubitka koštane mase.

U djece i adolescenata s anoreksijom rast je usporen zbog smanjenih razina hormona rasta. Povratak menstruacije, koji ukazuje na ponovno uspostavljene razine estrogena i povećanje težine, poboljšava izglede za pozitivan ishod. Međutim kod teške anoreksije, čak i nakon liječenja, 25% pacijentica više ne dobije menstruaciju. Žene koje zatrudne prije nešto što povrate normalnu tjelesnu težinu suočavaju se s lošom reproduktivnom budućnošću, malom težinom djece pri porodu, čestim pobačajima, i visokom stopom djece s prirođenim anomalijama. Gubitak koštanih minerala (osteopenija) i osteoporoza, uzrokovane niskom razinom estrogena i povećanim steroidnim hormonima, dovode do visokog poroziteta kostiju koje su sklone frakturama. Samo se što ranijim uspostavljanjem redovnog menstrualnog ciklusa može spriječiti stalni gubitak koštane mase; dobitak na težini nije dovoljan. Što duže traje poremećaj u uzimanju hrane veća je vjerojatnost da će gubitak koštane mase biti stalan. Pacijenti koji su rehabilitirani u mladosti (15 godina ili mlađi) vjerojatnije će postići normalnu gustoću kostiju. U ljudi s teškom anoreksijom može doći do oštećenja živaca, poremećenog razmišljanja, gubitka osjeta ili ostalih problema sa živcima u rukama ili stopalima. Snimke mozga pokazuju da su dijelovi mozga izloženi strukturalnim promjenama i abnormalnom djelovanju tijekom anoreksije; neke se od tih promjena vraćaju u normalu nakon povećanja težine, ali postoje dokazi da neka oštećenja mogu biti stalna. Anemija se obično javlja nakon anoreksije i gladovanja. Perniciozna anemija, uzrokovana izrazito niskim razinama vitamina B ₁₂, predstavlja posebno težak problem. U slučaju teške anoreksije, koštana moždina drastično smanjuje proizvodnju krvnih stanica, te dolazi do pancitopenije koja je opasna po život. Nadutost i konstipacija su česti problemi u ljudi s anoreksijom.

Komplikacije u adolescenata s dijabetesom Poremećaji u uzimanju hrane su jako teški u mladih ljudi s dijabetesom tipa 1. Hipoglikemija, ili niski šećer u krvi, opasna je kod anoreksije a posebno opasna u onih s dijabetesom. Dobar pregled mnogih mogućih uzroka poremećaja u uzimanju hrane, uključujući emocionalne poremećaje kao što su depresija, genetika, obiteljski razlozi i medicinska stanja kao što su abnormalnosti hipotalamusa.

# data[].attributes.attachment_link.description
Anorexia nervosa je poremećaj koji oboljelog dovodi u stanje izgladnjivanja i mršavljenja, čime se gubi od 15% do čak 60% normalne tjelesne težine. Polovica tih pacijenata, koji su poznati kao oboljeli od restriktivne anoreksije, smanjuju težinu strogim dijetama; druga polovica, bulimični pacijenti, mršavost održavaju izbacivanjem hrane.

# data[].attributes.headline
Mašta i kreativnost na djelu- ideje za pisanje

# data[].attributes.subject
Mašta i kreativnost na djelu- ideje za pisanje

# data[].attributes.body
Pisanje je vještina koja se može primijeniti u gotovo svakom poslu, struci ili industriji. Čak i stručnjaci u prirodnim znanostima i tehnologiji imaju potrebe za izvrsnim komunikacijskim vještinama u svrhu dobrog obavljanja svojih poslova.

Kratke priče odličan su način da vas potaknem na kreativno razmišljanje o zadanoj  situaciji ili temi. Upućujući vas  na pisanje kratke priče, dajem  vam mogućnost da istražite svoju maštu potičući vas pritom da kritički promišljate.

Da ne duljimo, evo tih jedanaest ideja za kratku priču namijenjenih mladim piscima. Uživajte i slobodno mi pošaljete svoje radove! Najzanimljiviju priču objavit ćemo na web stranici škole!

IDEJE ZA KRATKE PRIČE

1.] Tvoja priča počinje s dvoje učenika koji se nalaze u školi, ravnateljevom porukom i akvarijem. Sve zadane elemente moraš uključiti u priču.

2.] Nakon nastave sa svojim najboljim prijateljem ili prijateljicom odlaziš u lokalni restoran na frape. Kad ste stigli, pronalazite zagonetnu poruku svojeg učitelja ili učiteljice. U priču uključi što piše u poruci te ispripovijedaj događaje koji su uslijedili nakon što ste primili poruku.

3.] Jednog dana u pauzi za ručak ulaziš u kantinu gdje zatekneš dvojicu najboljih prijatelja ili dvije najbolje prijateljice kako se svađaju. Koji je razlog svađe i kako ćeš im pomoći razriješiti situaciju?

4.] Napiši priču iz perspektive životinje u lokalnom skloništu za napuštene životinje. Koja je vrsta životinje tvoj glavni lik? Hoće li otići s obitelji u svoj novi dom ili će u skloništu pronaći prijatelje? Opiši što se događa i kako se tvoj glavni lik pritom osjeća.

5.] Nakon nastave prema dogovoru čuvaš dvoje djece. Vani je olujna noć. Začuješ glasan lom… i počinje tvoja priča. Piši što se događa tijekom večeri te pripovijedaj o svojim  pustolovinama dok odgovorno paziš na djecu koja su ti povjerena.

6.] Upravo ti je stiglo najveće iznenađenje u životu. O kakvom je iznenađenju riječ? Sviđa li ti se ili ti je neprihvatljivo? Napiši priču koja jasno opisuje to iznenađenje i kako tvoj lik na njega reagira.

7.] Nakon nastave odlaziš na igralište. Ondje je tvojih troje već dugo poznatih prijatelja i prijateljica. Oni su na ljuljačkama. Ispod paviljona je troje novih prijatelja i prijateljica. Moraš izabrati hoćeš li se pridružiti starim ili novim prijateljima. Napiši koji je tvoj izbor te pripovijedaj što se sve dogodilo kao posljedica tvoga izbora.

8.] Zamisli lik koji će se kandidirati na izborima. Za koju se javnu funkciju natječe tvoj lik? Koji su ciljevi i glavna postignuća za koja će se zalagati tijekom predizborne kampanje? S kojim će se izazovima susresti na putu? Napiši priču o izborima i ne zaboravi uključiti i rezultate izbora.

9.] Cijelo vrijeme misliš da više ne vjeruješ u bajke, a zatim se dogodi nemoguće! Napiši priču o svojoj omiljenoj bajci iz djetinjstva koja se pretočila u stvarnost – i to upravo u tvojem gradu.

10.] Ukrcavaš se u zrakoplov s namjerom da otputuješ na svoj odmor iz snova. Međutim, nakon uzlijetanja shvatiš da letiš na potpuno drugo, tebi nepoznato odredište. Napiši priču o tome kamo su te odvezli i što se ondje dogodilo.

11.] Napiši priču u kojoj je glavni lik osoba koja je u potpunoj suprotnosti s tobom. Opiši njezin karakter, kako se ponaša, koji ju osjećaji pokreću te joj dodijeli pustolovinu u kojoj će uživati.

Do idućega čitanja, piši!

izvornik: journalbuddies.com ■

# data[].attributes.headline
Mašta je važna za uspjeh svakog djeteta i odrasle osobe

# data[].attributes.subject
Mašta je važna za uspjeh svakog djeteta i odrasle osobe

# data[].attributes.body
Obrazovanje je uvijek bilo usmjereno na znanje. I nije ni čudo jer – zašto djeca idu u školu? Da bi učila! Međutim, u našem pojednostavljenom obrazovnom modelu postoji propust. Usvajanje konkretnih vještina iz ovog ili onog predmeta potaknut će učenika da ide daleko, ali ono što će ga istinski pokrenuti na djelovanje je mašta.

Upravo je sposobnost maštanja i zamišljanja dovela čovječanstvo do novih izuma i znanstvenih otkrića te potaknula ljude na stvaranje nevjerojatnih umjetničkih djela. Međutim, postoje mišljenja da mašti nema mjesta u obrazovnom procesu jer odvraća učenike od bitnijih stvari. Spremni smo to opovrgnuti, a evo naših pet dokaza da je mašta bitna u životu svakog djeteta i odrasle osobe.

■ MAŠTA RASPLAMSAVA STRAST ZA ZNANJEM

Svaka se osoba barem jednom u životu upitala: „Što bi bilo kad bi…“ To pitanje i bogata mašta često dovode do neočekivanih otkrića i senzacija. U konačnici, izumi i tehnologije koje služe čovječanstvu nisu se pojavili slučajno. U začetku su bili samo nečija maštarija.

Mašta je važnija od znanja. Znanje je ograničeno. Mašta obuhvaća cijeli svemir i sve što se ima znati i razumjeti.

– Albert EINSTEIN

Što čine djeca kada nešto ne znaju ili ne razumiju? Zamišljaju, naravno! Postavljaju tisuće pitanja o tome kako su ustrojeni čovjek, priroda i svijet koji ih okružuje, a zatim utvrđuju te informacije igrajući se i maštajući. Katkad je ta metoda stjecanja znanja mnogo učinkovitija od bilo koje praktične aktivnosti u učionici.

■ MAŠTA POTIČE KREATIVNOST I INOVATIVNOST

Mnogi ljudi imaju nevjerojatan dar za razmišljanje izvan okvira. Uspijevaju pronaći pristup bilo kojoj situaciji, riješiti probleme bilo kojeg stupnja složenosti i razmjera zahvaljujući svojoj mašti i snalažljivosti.

Bez te kreativne snage ne bi se pojavili internet, pametni telefoni, zrakoplovi i drugi  nevjerojatni dosezi tehnologije koji su odavno postali sastavni dio naših života. Tko zna, možda u vašoj učionici sjedi sanjar koji će jednog dana doći do otkrića svjetskog značenja.

■ MAŠTA POMAŽE U PREVLADAVANJU GRANICA VLASTITIH SPOSOBNOSTI I UVJERENJA

Najopasnija ograničenja žive u vašim mislima. Ako osoba ne može zamisliti sebe kako trči maraton, malo je vjerojatno da će ikada u njemu sudjelovati. Sve kreće od mašte i granica koje smo postavili sami sebi.

Prevladavajući prepreke svog uma, prvo mentalno, a zatim i tjelesno, čovjek se može otvoriti potpuno novom svijetu mogućnosti i perspektiva. Ali za to je potrebna ogromna upornost i, naravno, mašta.

■ MAŠTA JE ČAROLIJA

Što je čarobnije od priča koje smišljaju djeca? Dovoljno je nekoliko minuta promatrati dijete u igri kako biste doživjeli čaroliju koja proizlazi iz njegove mašte. Tko drugi može kartonsku kutiju pretvoriti u moćnu raketu, košaru za rublje u gusarski brod, a običnu kupku u ocean bez dna? Možda bi svijet bio znatno ljepše mjesto kada bi svi ljudi svakodnevno proživljavali jednako iskrenu radost i oduševljenje.

■ MAŠTA JE BIJEG OD OKRUTNE STVARNOSTI

Neizmjeran niz vijesti o nasilju, zločinu, bolesti i katastrofama neke ljude tjera da vjeruju kako se svijet raspada. Ali izbor u korist kreativnosti i mašte mnogima daje nadu. A ondje  gdje ima nade, javlja se i mogućnost promjene.

Danas je učenička mašta najpodcjenjenije i rijetko upotrijebljeno nastavno sredstvo. Učitelji ga često zanemaruju jer uvijek ima neki ‘važniji’ zadatak na koji je potrebno trošiti vrijeme na nastavi.

Ali ako maštarije mogu osloboditi potencijal mladih učenika i povećati interes za znanost, postavlja se razumno pitanje: Kada ćemo konačno shvatiti stvarnu vrijednost tog resursa?

■ izvornik: mega-talant.com ■

# data[].attributes.body
Tko ne bi želio imati bolje pamćenje? Danas vam donosim nekoliko aplikacija koje možda nude odgovor na to pitanje.
Peak

Peak je aplikacija za vježbanje mozga razvijena u suradnji sa stručnjacima iz vodećih akademskih institucija poput Cambridgea i NYU. Peak se koristi slagalicama i igrama da bi poboljšao vaše pamćenje, vještine rješavanja problema i kritičkog razmišljanja.

Eidetic

Eidetic je aplikacija za intervalno ponavljanje koja vam pomaže prisjetiti se telefonskih brojeva, zanimljivih riječi ili činjenica i drugih bitnih informacija. Intervalno ponavljanje svodi se na intervalni tempo učenja i ponavljanja u vremenu  što vašem mozgu omogućuje bolje pamćenje novih informacija. U tome se razlikuje od štrebanja napamet gdje samo u jednom obliku prolazite kroz informacije i vaš mozak ne dobiva prigodu učvrstiti memoriranje. Štrebanje možda funkcionira za kratkoročno pamćenje, ali za dugoročno zadržavanje informacija potrebno je intervalno ponavljanje.

Aaptiv

Studije pokazuju da vježbanje poboljšava pamćenje i druge moždane funkcije, stoga aplikacija Aaptiv može biti korak koji možete napraviti u svrhu poboljšanja pamćenja.

Hibou

Hibou je alat za naglašavanje i intervalno ponavljanje svega onoga što pročitate uz pomoć mrežnog pretraživača. Ta ekstenzija za Chrome pomaže označiti sve ono što smatrate zanimljivim na internetu. Također možete dodati bilješku svemu što označite/naglasite da biste to smjestili u jasniji kontekst. Svaki  tekst koji označite odlazi na čekanje gdje je spremljen do vremena ponavljanja.

Elevate

Elevate je jedna od najpopularnijih aplikacija na tržištu. Omogućuje vam razviti vaše vještine u više od 40 igara za poboljšavanje produktivnosti i samopouzdanja. Elevate je usmjeren na vještine poput matematike, čitanja, pisanja, razgovaranja te pamćenja utemeljenoga na slušanju.

Cognito

Cognito je aplikacija koja nalikuje na igru s tajnim agentima i misijama špijuniranja  te u obliku igre nudi testove pamćenja, logike i igre riječi, ali i prati kako se vaše vještine s vremenom poboljšavaju.

Fit Brains Trainer

FitBrains Trainer ima više od 35 igara grupiranih u različite sesije za vježbanje koje će vam pomoći testirati pamćenje, koncentraciju, jezične i druge vještine.

Clockwork Brain

Aplikacija nudi niz zabavnih i izazovnih igara, stvorenih za provjeru kognitivnih vještina u pet područja. To su pamćenje, pozornost, apstraktno razmišljanje, spretnost i jezik.

Cognifit

Cognifit je interaktivna aplikacija koja pomaže stimulirati kognitivne vještine u obliku svakodnevnoga personaliziranoga vježbanja. Usporedite svoje kognitivne vještine s ostatkom svijeta i aktivirajte mozak uz pomoć izazova za mozak, memorijskih igara, slagalica i još mnogo toga.

Decoder

Decoder poboljšava pamćenje poboljšavanjem koncentracije. Ta aplikacija uvest će vas u sedam različitih načina igranja. „Posvetite samo pet minuta dnevno igranju na toj aplikaciji i počet ćete zapažati korisne učinke tijekom idućih nekoliko dana“, tvrdi njihova mrežna stranica.

■ izvornik: hopencolleges.edu.au

# data[].attributes.body
Evo novosti o projektu...

# data[].attributes.body
Kreativno mišljenje je sposobnost viđenja stvari u novom svjetlu i rješavanja problema na nov i neobičan način. Kreativnost kao sposobnost stvaranja novih ideja, povezivanja ideja i stvaranja nečeg novog iz postojećih znanja je sposobnost koja nam je kao vrsti omogućila napredak, razvoj civilizacije i tehnologije.

Najvažnije obilježje kreativnosti je divergentno mišljenje koje se odnosi na mogućnost pronalaženja više rješenja nekog problema. Suprotno je konvergentno mišljenje koje se odnosi na pronalaženje samo jednog, točnog odgovora na postavljeni problem.

Jasno je kako je konvergentno mišljenje ono što se u formalnom obrazovanju najčešće zahtjeva. Samim time djecu se tijekom školovanja „odučava“ kreativnosti. Međutim postoje studije koje pokazuju kako postoji određeni broj metoda podučavanja koje će inspirirati i razvijati kreativno mišljenje u učenika neovisno u kojem području ili predmetu se podučava. Ako ne dopuštaju divergentno mišljenje te ne dozvoljavaju da se tijekom učenja naprave greške, uobičajeni načini obrazovanja nisu pogodni za razvoj kreativnosti.

Vježbajte kreativnost

Ako želite razvijati vlastitu kreativnost potrebno je da se potaknete na razmišljanja i ponašanja koja su odmaknuta od onih uobičajenih, rutinskih obrazaca. Pokušajte obavljati svakodnevne rutinske aktivnosti (kao što su pranje zubi ili putovanje u školu) na drugačije načine (npr. porazgovarajte s osobom koju na putu do škoe  svakodnevno viđate, a ne poznajete). Ili iskoristite jednu ili sve od navedenih vježbi te ih svakodnevno primjenjujte.

U prvoj vježbi izaberite neki uobičajeni predmet kao što je spajalica za papir, čačkalica ili škare. Zatim nastojte osmisliti što više mogućih upotreba navedenog predmeta. Za ovaj zadatak ograničite vrijeme na 5 minuta. Ovo je odlična vježba poticanja divergentnog mišljenja.

U drugoj vježbi, svaki pojedini dan u tjednu nastojte osmisliti 10 novih ideja unutar jedne kategorije ili teme. Recimo ponedjeljkom osmislite deset ideja za novi hobi. Utorkom osmislite deset naslova za knjigu. Srijedom osmislite deset načina na koji biste mogli preurediti vlastiti  sobu… Pri tome imajte na umu da vam cilj nije osmisliti jako dobre ideje nego je naglasak na samom činu generiranja ideja.

U trećoj vježbi pogledajte oko sebe u kući, u školi,  autobusu, u dućanu  te izaberite tri različita predmeta koja vidite ispred sebe. Za svaki od tih predmeta izmislite priču o povijesti predmeta: što je to, tko ga je napravio, zašto je napravljen, kako je završio tu gdje se nalazi, koliko je vrijedan…

Svakodnevno uvježbavanje kreativnih vještina omogućit će vam drukčiji pogled na svakodnevicu. Premda se kreativni procesi raznim vježbama mogu poticati naravno da neće od prosječne osobe stvoriti Einsteina ili Picassa. Njihov je naglasak na poticanju kreativnog mišljenja iz dana u dan kako bismo u svojim školama, fakultetima i poslovima bili produktivniji, ispunjeniji i zadovoljniji.

# data[].attributes.body
Donosim odličan članak o strahu, autorice Lane Gjurić.
Sram. Svi ga imamo. Svi ga osjećamo. To je jedan od osnovnih osjećaja koje posjedujemo. Ali, bojimo se razgovarati o njemu. A što manje pričamo o njemu, što ga manje dijelimo, to postaje veći i ima veću kontrolu nad nama. Sram voli tišinu, voli nas ostaviti bez riječi i u strahu od odbacivanja, od toga da ne možemo biti voljeni, jer s nama nešto ne valja. Sram je strah od isključivanja, odbacivanja, a jedna od naših osnovnih potreba jest pripadati, biti voljeni i prihvaćeni. Socijalna smo bića i bez pripadanja i ljubavi ne možemo opstati.

„Sram je jako bolan osjećaj ili iskustvo vjerovanja da smo manjkavi i da zbog toga nismo vrijedni ljubavi i pripadnosti.“ (Brown, 2012) I često nam se čini da se samo nama to događa, da smo jedini koji se tako osjećaju.

Sram, krivnja i osramoćivanje

Nerijetko se pojmovi srama, krivnje i osramoćivanja miješaju ili poistovjećuju.

Osramoćivanje je najblaže u odnosu na krivnju i sram. Ono po čemu se najviše razlikuje od srama jest u osjećaju da nismo sami u tome, da se i drugima dogodila slična situacija. Primjerice, spotaknuli smo se i „prosuli“ nasred ceste (a prisjetite se tek mladih dana, obično je u tom trenu bila i naša simpatija tamo!), „ispustili smo vjetar“ glasno u grupi ljudi, ručnik nam je pao dok smo se presvlačili na plaži… Svakome su ove situacije poznate iz života i nekako ih je lakše prebroditi nego dubinski osjećaj srama.

Krivnja se razlikuje od srama po jedno vrlo bitnoj stvari – sram dolazi od pomisli da smo loši i da s nama nešto ne valja, dok krivnja dolazi od pomisli da smo učinili nešto loše. Ako smo učinili nešto loše, možemo to ispraviti nekako (npr. mogu se ispričati, promijeniti ponašanje), no ako se iznutra osjećamo kao da smo „roba s greškom“ i da nema mogućnosti popravka, onda se javi intenzivan osjećaj neadekvatnosti. Krivnja nas često motivira i potakne da učinimo nešto, dok je sram destruktivan.

I zbog toga je osjećanje srama puno gore od osjećanja krivnje. Osjećaj da nismo dovoljno dobri, da nismo dovoljno uspješni, da nismo dovoljno postigli… Na razne načine možemo biti nedovoljni i društvo nas je dobro naučilo kako to raditi. Bilo da nismo dovoljno pametni, kreativni, zabavni, bogati, privlačni, lijepi ili dovoljno produktivni. Sigurno možete lako popuniti praznine sa svojim očekivanjima, odnosno s onime što su nas kroz život i odrastanje učili da bismo trebali biti, a da budemo dovoljni. I kada nismo dovoljno dobri i adekvatni, javlja se osjećaj srama. Često ga je teško prepoznati i osvijestiti. Javlja se kao nekakav nejasan, maglovit i iznenadan osjećaj smanjivanja, nestajanja, gubitka tla pod nogama i porivom da se sakrijemo i da nas nema. I s obzirom da sram „ne voli riječi“ i „ne voli se dijeliti“, često ostaje u sjeni, prekriven raznim drugim intenzivnim emocijama, poput ljutnje, bijesa, tuge i dr. Kako se o njemu u društvu ne voli razgovarati, često ga i nazivamo drugim riječima ili opisima, poput: „Baš sam se zbedirala“, „Bed mi je“ ili „Neugodno mi je“. Nitko nam nije objasnio baš o čemu se tu radi i kako se to zove. Što (nažalost) nije čudno, kada su rečenice poput „Sram te bilo“, „Srami se“ i „Kako te nije sram“ normalni dio odrastanja u našem društvu i nešto što je većina nas doživjela u djetinjstvu. Nakon što doživimo takve situacije, ponašanja i osobine zbog kojih smo posramljeni jednostavno prestajemo iskazivati i počnemo sakrivati, a samim time i „gasiti“ taj dio sebe. Ako je to bila naša osjetljivost i emocionalnost ili naša „divlja“ strana ili možda pretjerano „slobodna“, a zbog nje smo bili ismijavani ili posramljeni, taj dio sebe ćemo pokušati sakriti i što manje pokazati drugima, kako bi im dali što manje razloga za odbacivanje. Pritom i sami počnemo odbacivati/negirati te dijelove sebe jer smo naučili da oni nisu u redu. Prema svemu navedenom, jasno je da sram nastaje u odnosu/reakciji drugih na nas. Prema tome, jedna od stvari koja može smanjiti sram je dijeljenje srama.

Kako razvijati otpornost na sram?

No, prije nego što ga možemo dijeliti moramo ga moći prepoznati. To je prvi korak u razvijanju otpornosti na sram. Kako ga osjećamo u tijelu, što mislimo, koje emocije ga prate i kako se ponašamo. Tjelesno je često prisutan osjećaj nestajanja, skupljanja, neke težine u tijelu ili pretjerane lakoće i ono što je na van vidljivo – spuštanje glave, odvraćanje pogleda, crvenilo u licu, pogrbljena ramena, kao da je cijeli fizički izgled nekako umanjen i udaljen. Misli koje se popratno javljaju često imaju veze s time što mislimo loše o sebi, tipa: „Joj kako sam glupa!“, „Moram biti drugačija, užasna sam“, „Da me bar nema“, „Kako mogu biti tako jadna“ i sl. Prilično teške poruke koje si govorimo. I vrlo rijetko smo ih svjesni. Ne čudi onda da se osjećamo ljutito i tužno, preplašeno i izgubljeno. Bitno je osvijestiti i koje su to situacije koje su nam tzv. okidači ili drugim riječima, u kojim situacijama smo skloni osjetiti sram. Možda ga u različitim situacijama osjećamo, ali svi ga osjećamo na sličan način, iako o njemu ne pričamo.

Drugi korak u razvijanju otpornosti na sram jest razvijanje kritičke svjesnosti prema vlastitim i tuđim očekivanjima koja su u podlozi srama. Postaviti si pitanja poput: Je li realno da se to samo meni dogodilo? Je li to jedino što me određuje kao osobu? Koliko su realna očekivanja koja imam od sebe? Koja očekivanja drugi imaju od mene i želim li ta očekivanja ispunjavati? Kada bi ta visoka očekivanja koja imamo od sebe samo malo zamijenili sa njegujućim porukama i samosuosjećanjem, bilo bi nam puno lakše u životu. Da pokušamo sebi reći one stvari koje bi rekli nekoj dragoj osobi kad joj je teško. Da si umjesto kritiziranja i omalovažavanja kažemo „Ja vrijedim. Samo zato što postojim. I u redu sam takav kakav jesam. Nebitno koliko danas uspijem napraviti i koliko sam produktivan, ja sam dovoljan.“

Treći korak u razvijanju otpornosti na sram jest dijeljenje iskustva u kojem smo se sramili. Bez dijeljenja nema povezivanja. Ono što nas može učiniti snažnijima jest povezivanje s drugima. Često imamo fantaziju da će nas drugi osuđivati ako im kažemo što smo npr. napravili, da će nas zbog toga zauvijek odbaciti. I ta slika u glavi postaje sve jača i jača ako ju ne provjerimo. Naravno, s nekim ljudima se to i može dogoditi. Ali nerijetko se dogodi da kad podijelimo svoj sram sa bitnim drugima shvatimo kako to ne zvuči tako grozno kao što je zvučalo u našoj glavi. I da, često drugi razumiju što nam se dogodilo ili su i sami proživjeli neku sličnu situaciju. Kada podijelimo svoje osjećaje, a posebno osjećaj srama, i doživimo razumijevanje i prihvaćanje od drugih, javi se osjećaj golemog olakšanja i odterećenja. Iako je izrazito ranjivo, samo ako dijelimo, možemo osjetiti empatiju od drugih i povezati se.

Četvrti korak u razvijanju otpornosti na sram jest zastupanje sebe kad se osjećamo posramljeno. Da govorimo o sebi i svojim osjećajima i o tome što nam treba ili ne treba. Da sami sebi budemo suradnici i potpora i stanemo iza svojih potreba. Npr. ako nas je prijateljica ismijala radi nekog našeg postupka (što je trebala biti šala, ali nama nije zvučalo tako) i ako se zbog toga osjećamo posramljeno, umjesto da se povučemo i ne kažemo ništa, a kasnije otresamo na nju, kažemo joj da nas je to povrijedilo/zasmetalo i kako smo se zbog toga osjećali (glupo/smiješno/neprihvaćeno…) i da bi voljeli da to više ne radi. Zastupanjem sebe i govorenjem o sebi i svojim potrebama stajemo iza sebe i štitimo se, ali i dajemo i drugima priliku da nas upoznaju i poštuju.

Sram ima toliki utjecaj da je često jedan od uzroka teških psihičkih stanja poput depresije, otuđenosti, izolacije, usamljenosti, nesigurnosti i sumnje u sebe, kompulzivnih poremećaja, perfekcionizma, dubokog osjećaja inferiornosti, neuspjeha i graničnog i narcističnog poremećaja ličnosti (Wheeler, 1997).

Zato, osvijestite i dijelite s drugima. Zastupajte sebe i brinite o sebi.

# data[].attributes.body
U današnje vrijeme puno slušamo o depresiji kao bolesti 21. stoljeća. Što je depresija, te kako prepoznati simptome depresije, pročitajte u sadržaju koji donosim na linku ispod. Nemojte se sami ustručavati ili sramiti potražiti pomoć ako ste kod sebe primijetili neke od simptoma depresije. Otkrije li se bolest na vrijeme, velike su šanse za ozdravljenjem.

https://djecja-psihijatrija.hr/depresija-u-djecjoj-i-adolescentnoj-dobi/

# data[].attributes.headline
Moram biti savršen (ili o perfekcionizmu)

# data[].attributes.subject
Moram biti savršen (ili o perfekcionizmu)

# data[].attributes.body
Perfekcionizam se temelji na uvjerenju da kao osoba nismo O.K. ako nismo savršeni, te da nas drugi zbog toga neće prihvatiti. Ovakvim ljudima vrlo teško je priznati pogrešku, reći da nešto ne znaju ili pokazati osjećaj nesigurnosti. Za njih ove, potpuno normalne stvari, izgledaju kao ogromne mane. Zapravo, perfekcionisti ne žele biti savršeni, oni žele izgledati savršeni. Razlog tome jest uvjerenost da će ih drugi jedino u tom slučaju cijeniti i prihvatiti. Cijena za ovakvo ponašanje je vrlo visoka. Jer, ljudi u svakom trenutku mogu otkriti da nismo savršeni.

Čak ako i ne otkriju, stalni nam pokušaji da izgledamo savršeni oduzimaju mnogo energije.
Perfekcionizam ne smijemo miješati sa željom da ono što radimo napravimo izvrsno. Želja za izvrsnošću jest želja za postizanjem onoga što je trenutno najbolje moguće, dok je perfekcionizam želja za postizanjem onoga što uopće nije moguće postići.
U ekstremnom slučaju perfekcionizam je poput opsesije. Primjerice, ovakva osoba uvijek sve mora staviti na svoje mjesto, mora biti potpuno organizirana, na svakom zadatku radi detaljno i dugo. Obožava izreku ''Postoji mjesto za sve i sve uvijek mora biti na svom mjestu''.

Mnogi perfekcionisti pokušavaju učiniti previše stvari odjednom i postavljaju previsoka očekivanja – kako sebi tako i drugima.

Istine i mitovi o perfekcionizmu

Mit: Ne bih bio ovako uspješan da nisam oduvijek bio perfekcionist.
Istina: Perfekcionizam ne vodi do uspjeha i ispunjenja. Iako su neki perfekcionisti izuzetno uspješni, to je unatoč njihovu perfekcionizmu, a ne zbog njega.
Nema dokaza da su perfekcionisti uspješniji od neperfekcionista. Čak su, uz istu količinu talenta, vještina i sposobnosti, perfekcionisti – manje uspješni.

Mit: Perfekcionisti sve uspiju napraviti i naprave to dobro.
Istina: Perfekcionisti često imaju problema s odlaganjem poslova, rokovima i s niskom produktivnošću.
Perfekcionisti razmišljaju u stilu “sve ili ništa”. Oni događaje i iskustva vide samo kao dobre ili loše, savršene ili nesavršene – između tih krajnosti za njih ne postoji ništa drugo. To često dovodi do odlaganja poslova. Perfekcionist vjeruje da sve mora učiniti savršeno ili nikako. Kako su uvjeti da se nešto učini savršeno rijetko ispunjeni, perfekcionisti neke stvari odlažu bez kraja. Tipičan primjer je student koji stalno odjavljuje ispit jer još nije sve naučio. Ili zaposlenik, koji kasni s izvještajem jer ga stalno dorađuje i previše vremena troši na nebitne sitnice.

Mit:  Perfekcionisti su odlučni prevladati sve prepreke na putu do uspjeha.
Istina: Iako su perfekcionisti  vrlo uporni, to ima i svoju negativnu stranu. Oni su više od ostalih podložni depresiji, blokadama u stvaralaštvu, socijalnoj anksioznosti (tj. nesigurnosti  u prisustvu drugih) i strahu od prikazivanja vlastitoga rada pred drugima.
Naime, perfekcionisti su uvijek usmjereni na krajnji rezultat, a ne na proces postizanja tog rezultata. Učenik, primjerice, stalno razmišlja o ocjeni koju će dobiti, umjesto da razmišlja o tome kako riješiti zadatke koji su pred njim. Ovakva usmjerenost često dovodi do intenzivne uznemirenosti i straha jer nismo usredotočeni na ono što radimo, nego na moguće negativne ishode. Dakako, da nas ovaj strah može samo spriječiti, a ne pomoći nam u ostvarenju cilja.

Mit:  Perfekcionisti imaju jaku želju da udovolje drugima i da daju ono najbolje od sebe.
Istina: Perfekcionisti pokušavaju zadobiti ljubav i prihvaćanje.
Perfekcionisti ne samo da ne pokušavaju ugoditi drugima, nego su  čak, obično, slijepi na potrebe drugih ljudi. Njihovi visoki standardi i prema sebi i prema drugima sprečavaju ih da vide što druga osoba zapravo želi. Perfekcionizam će prije pokvariti, nego poboljšati njihov odnos s drugima.

Izvor: Kako postati i ostati nesretan, Dubravka Miljković  i  Majda Rijavec

# data[].attributes.body
U školi u kojoj sam stručni suradnik psiholog, djeluje humanitarna grupa ''Mijenjam sebe,mijenjam svijet''. Prijašnjih godina,kao i ove, aktivno smo sudjelovali u brojnim humanitarnim aktivnostima. Evo video zapisa nekih od aktivnosti. Pozivam vas da se aktivno uključite u svoju zajednicu te pomažete potrebitima. Potrebitih je mnogo, svuda su oko nas, samo ako otvorimo oči svojeg srca i vidimo ih bez osuđivanja. Dobro se dobrim vraća!

# data[].attributes.body
Zadnji podaci o pušenju Hrvatskih učenika– HOĆEMO LI IZAĆI IZ SKUPINE ZEMLJA S NAJVIŠE MLADIH KOJI PUŠE?

Prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji, duhan je jedna od najvećih prijetnji zdravlju s kojom se svijet ikada suočio. Duhan je odgovoran za smrt više od 7 milijuna ljudi godišnje. Više od 6 milijuna tih smrtnih slučajeva posljedica je izravne uporabe duhana, dok je oko 890 000 posljedica izloženost dimu kod nepušača. Duhanski dim sadrži preko 4.000 različitih kemijskih sastojaka karcinogenog i iritirajućeg djelovanja.

Kod pušenja mladih presudnu ulogu imaju vršnjaci kao i odrasle osobe u najbližemu okruženju u kojemu mladi pušači odrastaju. Prema najnovijem Istraživanju o zdravstvenom ponašanju mladih (engl. Health Behaviour in School-aged Children; HBSC) provedenom 2018. g, na pitanje jesu li pušili duhan barem jednom u zadnjih 30 dana, potvrdno je odgovorilo: 2% dječaka i 1% djevojčica u dobi od 11 godina, 6% dječaka i 7% djevojčica u dobi od 13 godina te 27% dječaka i 24% djevojčica u dobi od 15 godina.
Izvor: Health Behaviour in School-aged Children; HBSC, podaci za Hrvatsku

Podaci nam govore da su razlike između spola malene u dobi od 11 i 13 godina (dječaci puše malo više u dobi od 11 god., a djevojčice u dobi od 13 god.). Razlika je uočljivija u dobi od 15 godina kada dječaci ponovno puše više od djevojčica. Učestalost pušenja raste s dobi kod oba spola. Postoji visoki skok u postotcima na prijelazu između 13 godina i 15 godina.Izvor: Health Behaviour in School-aged Children; HBSC, podaci za Hrvatsku

Uspoređujući rezultate anketa provedenih 2010., 2014. i 2018., uočljivi su pozitivni trendovi jer se učestalost pušenja smanjuje. Hrvatska je 2014. godine bila visoko između 45 zemalja uključenih u ovo istraživanje po pušenju mladih, posebno u dobi od 15 godina. Te 2014. godine trend smanjenja pušenja među mladima zabilježen je u više zemalja. Trend smanjenja pušenja kod mladih u drugih zemljama posljedica je efikasne implementacije brojnih regulatornih mjera koje zabranjuju prodaju duhana maloljetnicima, povećanje cijene duhanskih proizvoda, te osiguravaju okruženje bez duhanskog dima. Kada za godinu dana budu na raspolaganju međunarodni podaci, pitanje je hoće li ovo smanjene u pušenju koje je zabilježeno u Hrvatskoj od 2014. do 2018. godine biti dovoljno da više ne budemo među zemljama s najviše mladih koji puše.

Za pobjede kojima se možemo ponositi, uklonimo duhan iz života naše djece i mladih!

# data[].attributes.body
Kako se nosite sa stresom? Osjećate li se često preplavljeni pa tražite različite tehnike i alate pomoću kojih ćete biti učinkovitiji, brži, produktivniji?

“Otpornost na stres” se definira kao sposobnost uspješnog nošenja s nevoljama, traumama, problemima i drugim izvorima stresa bili oni u obitelji, u školi  ili uzrokovani nekim drugim razlozima. Osobama koje se dobro nose sa stresom pripisuju se uglavnom ove karakteristike kojima uspijevaju umanjiti negativne učinke stresa: samopouzdanje, samopoštovanje, znatiželja, sposobnost utjecaja na okolinu u nekoj mjeri, posjeduju određeni set vještina pomoću kojih učinkovito rješavaju probleme itd.

No, jedna od ključnih značajki koje imaju oni koji se lakše nose sa stresom jest učinkovita briga o sebi i to ne samo u trenucima stresa nego upravo u dane kad je “sve OK”.

Što jest, a što nije briga o sebi?

Briga o sebi nije luksuz i ne mora uključivati ni luksuzne ni skupe stvari. Osim očitoga poput brige o vlastitom zdravlju i sigurnosti (i to ne samo kad smo bolesni), na svakodnevnoj razini briga o sebi podrazumijeva upravo one “sitnice” koje uzimamo zdravo za gotovo i kojih se lako odričemo često onom “Samo da još” rečenicom: “Samo da još _______________ pa ću onda spavati/odmoriti/predahnuti itd.”

Iako san, hrana, voda, odmor spadaju u neke od osnova preživljavanja zapanjujuće veliki broj ljudi sebi često uskraćuje ili narušava nešto od toga.

Kako možemo napraviti više vremena za brigu o sebi?

Ako se odmaknemo od ovih bazičnih stvari, da bismo se osjećali dobro, uživali u životu i bili otporniji na stres, i stvari poput: vremena za sebe, zanimljivog hobija, pauze za šetnju, trenutka za neko zanimljivo štivo, vrijeme za drage osobe, nekih sitnica u kojima ćemo uživati itd. – sve to trebamo promatrati kao ključni dio brige o sebi.

Nekako mi se čini da nam je lakše tražiti neke kompleksne vještine i tehnike dok zanemarujemo ove tako obične a tako ključne stvari koje često ni ne stavimo u planer kao nešto važno.

„Unutarnja“ briga o sebi

Ako vam glasić u glavi stalno prigovara kako niste napravili dovoljno i kako trebate raditi više, kako nije sad vrijeme za odmor i slično, čak i ako odvojite vrijeme za sebe moguće je da zbog ovakvih prigovora u njemu baš i nećete uživati.

Negativan samogovor je onaj glasić u glavi koji nam neprestano prigovara, nalazi zamjerke, vidi nešto negativno u svemu što napravimo. S druge strane, pozitivan samogovor, je nešto što bismo mogli nazvati „unutarnjom“ brigom o sebi. Pozitivni samogovor su sve one lijepe stvari i geste koje volimo čuti poput: odlično si to napravio/la; lijepo izgledaš danas, učio/la si dovoljno, odmori sad malo; osmijeh, bodrenje i slično. Nekada smo u situaciji da to ne čujemo od drugih, a čak i kad čujemo, lijepo je i važno da i sami sebe bodrimo na takav način.

Zato: malo usporite i zapitajte se što je to što bi me sada razveselilo, opustilo, nasmijalo i recite sebi koju lijepu riječ.
Preuzeto sa stranice https://centarproventus.hr/

# data[].attributes.headline
Znanstvenici su utvrdili kako nam duboko disanje mijenja mozak

# data[].attributes.subject
Znanstvenici su utvrdili kako nam duboko disanje mijenja mozak

# data[].attributes.body
O disanju, uglavnom, ne mislimo previše osim, možda, kad se zaljubimo pa ostanemo bez daha, ispričamo nešto u jednom dahu ili se riješimo neke brige pa odahnemo.

Kako ljudi dišu?

U školi učimo da disanjem upravlja autonomni živčani sustav koji upravlja i drugim životno važnim funkcijama kao što su, na primjer, rad žlijezda, rad srca itd. No, za razliku od rada srca i drugih procesa u tijelu nad kojima nemamo voljnu kontrolu na dah, dijelom, možemo utjecati voljno. Možemo ga nakratko zadržati, umiriti ili ubrzati, produbiti itd.
Ta ljudska sposobnost kontroliranja daha je skoro pa jedinstvena (poput sposobnosti da ostanemo budni unatoč tomu što nam se spava ili da možemo kontrolirati svoje emocije).  Znajući sve to, znanstvenici su se zapitali zašto je to tako te imaju li udah i izdah nekakav poseban utjecaj ili značaj na čovjekovo funkcioniranje.

Kako dah utječe na mozak?

Istraživanje koje su proveli dr. Jose Herrero i dr. Ashesh Mehta, neuroznanstvenici s NortShore sveučilišta na Long Islandu, donosi nove uvide u to što se događa s moždanom aktivnošću dok dišemo. Istraživanjem su ispitivali povezanost između rada mozga i disanja i to tako da su prvo promatrali rad mozga pri normalnom disanju, što znači da ispitanici nisu bili koncentrirani na dah nego su radili nešto drugo. Nakon toga su ispitanici dobili uputu da obrate pozornost na svoj dah kako bi se vidjelo dolazi li do promjena u mozgu, Treća se izmjena sastojala u tomu da su ispitanici svjesno ubrzavali disanje i brojali udahe i izdahe.
Rezultati do kojih su došli su pokazali da se promjenom disanja promijenio i mozak!
Naime, voljna kontrola disanja ili čak samo usmjeravanje pažnje na dah, dovodi do pojačane aktivacije određenih dijelova mozga i do pojačane simultane aktivnosti različitih dijelova mozga
Ovi dijelovi mozga vezani su uz funkcije kao što su veća kontrola, fokus, mirnoća i emocionalna kontrola, stoga se može reći kako voljnom kontrolom disanja posljedično unapređujemo ove vještine.
To otkriće je potvrdilo ono što nam često savjetuju u trenucima stresa: diši duboko.

Dakle usmjeravanje pozornosti na dah kao i voljno mijenjanje brzine i dubine udaha i izdaha utječe pozitivno na mozak i pomaže nam u svim onim situacijama kada nam je potrebno smirenje, fokus, koncentracija. Čini se da je dah vrlo značajan alat, uvijek na dohvat ruke (ili bolje reći pluća) te da smo ga često skloni zanemariti. Možda otkriće poput ovoga neće učiniti da ostanete bez daha, no možda će vas ovakve spoznaje češće potaknuti na pokoji svjesni udah i izdah i udah i izdah i udah i izdah…

# data[].attributes.body
Anksioznost ne možemo i ne trebamo potpuno izbaciti iz života, ona nas čuva kroz oprez. No kako je u svemu mjera važna, tako je i kod anksioznosti. Umjerena razina anksioznosti je vrlo korisna, ali prevelika ili premala su štetne. Postoje načini kojima si možemo pomoći u ublažavanju i kontroliranju pretjerano izražene anksioznosti ako ona nepovoljno utječe na našu svakodnevicu.Tehnike za uspješno nošenje s anksioznošću i panikomPostoje različite tehnike za uspješno nošenje s tjeskobom. Ne pomažu sve uvijek svima pa je potrebno isprobati ih više i naći onu koja nam najbolje paše. Neke od ovih tehnika možda neće djelovati odmah jer je potrebno neko vrijeme da steknete vještinu samosmirivanja i da one postanu efikasne. Zato vas potičemo da budete ustrajni u korištenju tehnika. Opisane vježbe možete pokušati izvoditi nekoliko puta dnevno, primjerice za početak i za kraj dana ili kada se počnete osjećati preplavljeno.

Kontroliranje disanja: Zaustavite ono što radite i odite u neku mirnu prostoriju te sjednite ili se naslonite na nešto čvrsto. Duboko udahnite i zadržite dah na otprilike šest sekundi (u sebi brojite „1001, 1002, 1003, 1004, 1005, 1006“), zatim polako izdišite tri sekunde („1001, 1002, 1003“) blago otvorenih usta i u sebi ponavljajući riječi „Opuštam se, smirujem se“. Zatim udahnite kroz nos nastojeći koristiti dijafragmu tj. trbušno disanje (stavite ruku na trbuh da biste osjetili kako se on podiže i spušta) te nastavite udisati i izdisati polako u ciklusima od šest sekundi. Pri izdisaju si ponavljajte umirujuće riječi. Nakon deset udisaja i izdisaja, ponovno zadržite dah na šest sekundi te započnite novi ciklus i tako sve dok se ne počnete osjećati mirnije i opuštenije. Možete se okušati i u kraćoj vježbi koju smo uobličili u animaciju. Ova tehnika sprječava hiperventilaciju (prevelik unos kisika) koja može dovesti do različitih neugodnih fizioloških simptoma anksioznosti i pogoršati ju.

Progresivna mišićna relaksacija (opuštanje mišića): Legnite, opustite se i zatvorite oči. Duboko udahnite i izdahnite tri puta. Stegnite mišiće stopala na pet sekundi pa ih opustite. Postepeno nastavite to činiti s ostatkom tijela – prvo mišići nogu, zatim trbuh, ramena, ruke, šake i lice. Za kraj stegnite sve mišiće u tijelu na pet sekundi pa ih opustite te ponovno duboko udahnite i izdahnite tri puta. Na YouTubeu postoje mnogi vodiči za provođenje ove vježbe. Ova tehnika smanjuje razinu napetosti tijela, a potrebno ju je vježbati kako bi bila učinkovita.

Skretanje pažnje: Pokušajte prebrojati sve objekte neke boje oko sebe, ponavljati riječi neke pjesme ili se jako skoncentrirati da što detaljnije zamislite neku scenu, npr. šareni dvorac. Možda vam se svidi i vježba “54321”: nabrojite pet stvari koje vidite oko sebe, četiri koje čujete (npr. cvrkut ptica, zujanje hladnjaka, promet s ulice, kucanje sata), tri koje osjetite (npr. odjeća na koži, prsten na ruci, stolac na kojemu sjedite), dvije koje možete nanjušiti (npr. svježe oprana majica, kava koju je mama maločas skuhali) te jednu koju možete okusiti (npr. okus čokolade). Ove tehnike skreću naše misli i pažnju s događaja unutar našeg tijela na ono što se događa oko nas.

Imaginacija (maštanje): Pokušajte zamisliti neko ugodno iskustvo u što više detalja. Primjerice, sjetite se svog najdražeg deserta. Zamislite kako on izgleda, kako miriše, kakvog je okusa i teksture. Je li on hladan ili topao? Imate li neke tjelesne reakcije dok jedete taj desert? Cure li vam sline, nasmiješite li se kad ga vidite? Možda niste od slatkog, ali volite morske radosti pa ćete zamisliti da se sunčate na plaži nakon što ste izašli iz mora. Sjetite se topline i teksture stijena ili pijeska pod nogama, kako zvuče valovi i galebovi, kako miriše sol i borovica. Važno je da ono što zamislite prilagodite sebi (nekoga više opušta šetnja šumom, neki vole skijati, neki vole otići u klub, neki vole ostati doma i piti vrući čaj) i da uključite što više osjetila. Ako uključimo sva svoja osjetila u zamišljanje ugodnog iskustva, naše tijelo može reagirati kao da ga zaista i doživljavamo čime se odmičemo od trenutne situacije koja nam je izazvala anksioznost. Ova tehnika fokusira pažnju na ugodne scene, prostore, osobe, situacije i predmete te tako smanjuje osjećaj anksioznosti.

Drugi načini na koje se možemo oduprijeti anksioznosti su upuštanje u raznolike ugodne aktivnosti poput kreativnog izražavanja ili tjelovježbe. Osim toga, bitno je ograničiti konzumiranje vijesti te se fokusirati na pozitivnije novosti, kao i održavati dnevnu rutinu koja nam unošenjem strukture u dan vraća osjećaj kontrole i smanjuje razinu neizvjesnosti. Anksioznost je po svojoj prirodi iscrpljujuća jer aktivira tijelo te je stoga tijekom i nakon perioda pojačane anksioznosti dobro napraviti nešto opuštajuće ili smirujuće za organizam – topla kupka, gledanje omiljene serije ili šalica kakaa neki su od naših prijedloga.

Mnogima je teško oduprijeti se crnim mislima te se mogu naći u pretjeranom i intenzivnom razmišljanju o stvarima koje su im izvan kontrole (u psihologiji to zovemo ruminacija). Možda nam se čini da ćemo kontinuiranom brigom doći do nekih novih otkrića ili zaključaka, no realnost je da se ulaskom u spiralu brige često zapravo samo uzrujamo i samim time postajemo ranjivi za druge negativne emocije koje nam se mogu javiti tijekom dana, primjerice pri učenju ili komunikaciji s drugima. Brige o potencijalnim budućim opasnostima prestaju nam biti korisne ako se fokusiramo na ono na što ne možemo utjecati. Budućnost je uvijek nepredvidiva i ako se brinemo previše unaprijed nećemo ju ni spriječiti ni promijeniti, ali ćemo si oduzeti mogućnost uživanja u sadašnjosti. Metode kontroliranja brige koje su se mnogima pokazale korisnima su pisanje dnevnika i određivanje „vremena za brigu“. Također je dobro porazgovarati o onome što smo doživjeli i kako smo se zbog toga osjećali s ljudima iz okoline kako bismo jedni drugima bili podrška i podsjetili se na to da u svemu tome nismo sami. Podrška bliskih ljudi je važna te vas potičemo da svoje brige podijelite s nekom osobom kojoj vjerujete jer su teškoće lakše kada se podijele.

# data[].attributes.body
Ovo je vrijeme puno neizvjesnosti i iščekivanja te je sasvim prirodno osjećati brigu ili strah.Za početak bih vam  pojasnila razliku između anksioznosti (tjeskobe) i straha. U podlozi oba osjećaja leži doživljaj prijetnje, ali strah je reakcija na trenutnu prijetnju, dok je anksioznost fokusirana na potencijalne buduće prijetnje. Anksioznost je korisna te je promišljanje o budućim izazovima jedan od faktora koji su čovječanstvu omogućili napredak do današnje razine. Anksioznost nam omogućava predviđanje mogućih budućih opasnosti te aktivira naš organizam kako bismo mogli brzo reagirati kada zaista dođe do određene opasnosti. Međutim, naš biološki aparat za obranu od opasnosti nije proporcionalan opasnostima s kojima se danas suočavamo – naše tijelo jednakim intenzitetom reagira na kašnjenje na tramvaj kao što je u davnoj prošlosti reagiralo na grabežljivca koji nas je pokušavao uhvatiti. Stoga se ponekad događa da anksioznost postane pretjerana pa samim time i beskorisna, odnosno da se aktivira kada za to nema potrebe. Anksioznost postaje problem kada se javlja u situacijama u kojima ne postoji stvarna opasnost ili kada ostaje prisutna dugo nakon što je stresna situacija prošla. Kada se osjećaj tjeskobe javlja izvan situacije realne opasnosti, odnosno kada brinemo da će se nešto loše dogoditi u budućnosti, on gubi svoju prvotnu svrhu i počinje ometati svakodnevno funkcioniranje. Kako biste lakše odredili doživljavate li svakodnevnu anksioznost ili je njena razina ipak pretjerana, možete se poslužiti tablicom u prilogu.

Uz pretjeranu razinu anksioznosti vežu se još neki neugodni fenomeni. Kada naše tijelo reagira kao da je u opasnosti i podiže aktivaciju u obliku lupanja srca i ubrzanog disanja, a mi objektivno procjenjujemo da nismo u opasnoj situaciji, taj osjećaj je neugodan i osluškivanje vlastitih tjelesnih promjena može nas dodatno uplašiti. Anksioznost može uzrokovati tjelesne promjene poput drhtavice i znojenja kojima možemo pridodati uznemirujuće misli. Te misli podižu razinu anksioznosti i time pojačavaju tjelesne reakcije koje nam se zauzvrat čine još strašnijima. Ovakav obrazac doživljaja, kada se uvlačimo sve dublje u anksiozne misli i doživljaje, naziva se spirala panike, a češće se javlja kod ljudi koji imaju povećanu anksioznu osjetljivost, odnosno izraženiji strah od simptoma anksioznosti. Neki su ljudi prirodno osjetljiviji na tjelesne promjene vezane za anksioznost te su uvjereni da anksiozni simptomi imaju nepoželjne tjelesne, psihičke ili socijalne posljedice. Njihova je pažnja jako usmjerena na unutrašnje osjete i često takve osjete interpretiraju kao opasne, čak i kad oni to nisu.

U nekim slučajevima može doći i do napadaja panike. Panika dolazi uz osjećaj da će se dogoditi nešto užasno, a karakterizira je to da obično dolazi naglo i traje relativno kratko te je prate intenzivni osjećaji straha i tjeskobe. Uz to se javljaju neugodne tjelesne senzacije poput lupanja srca, brzog disanja ili osjećaja gušenja, vrtoglavice, slabosti, drhtanja i znojenja. Napadaji se mogu događati neočekivano, „kao iz vedra neba“, ali moguće ih je i povezati s određenim situacijama koje ih izazivaju. Napadaji panike nisu znak ozbiljne psihičke bolesti, a statistika nam govori da jedna od deset osoba doživi panični napadaj barem jednom u životu. Međutim, iznimno su neugodni i mogu biti jako uznemirujući, pogotovo za osobe koje nisu upoznate s anksioznim  simptomima  te ne znaju što im se događa.

Napadaj panike može se usporediti s alarmom na automobilu: alarm je tu da upozori na stvarnu opasnost i minimizira štetne posljedice, ali ponekad je preosjetljiv pa osim na stvarne opasnosti reagira i na neke usputne signale kao što su drugi automobili u prolazu ili ljudi koji se naslanjaju na haubu. Alarm te usputne signale očitava kao prijeteće te diže uzbunu. Na sličan način se alarmni sustav našeg tijela može uključiti kada izostaje opasni podražaj u našoj okolini i tada dolazi do napadaja panike. Neki unutrašnji ili vanjski podražaj doživljavamo kao prijetnju, dolazi do pojačanog straha ili brige, javljaju se tjelesne senzacije koje tumačimo kao uznemirujuće te ponovo tumačimo situaciju kao prijeteću ili katastrofičnu i ciklus se nastavlja. Iako napadaji panike mogu biti vrlo neugodni i uznemirujući, važno je naglasiti da nas oni ne mogu tjelesno ugroziti. Vodeći se analogijom alarma automobila, to bi bilo kao da alarm nakon nekog vremena zvonjave učini da automobil eksplodira. Svaka panika, pa i ona najgora, prolazna je i ne može nam tjelesno naštetiti. Alarm je tu da nas zaštiti, a kada se krene paliti u situaciji koja nam objektivno ne izgleda ugrožavajuće, trebamo se prisjetiti da je prošli put sve bilo u redu i da će tjelesne senzacije proći te se fokusirati na vježbe disanja, opuštanja i skretanja misli.

# data[].attributes.body
Evo nešto zabavno i kreativno. Uživajte u crtanju!

# data[].attributes.body
Donosim vam izvrstan i nadahnjujući kratkometražni film. Na engleskom je, s engl. titlovima, ali i ako ne  znate dobro engleski jezik, sigurno ćete razumjeti poantu ovog filma. I kad vam bude teško i želite odustati od nekog cilja, sjetite se ovog filma i budite zahvalni na svemu što imate.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Butterfly Circus Short Film English subtitles

# data[].attributes.body
Što ne valja s inteligencijom?

Od ranih godina 20. stoljeća istraživači su počeli mjeriti inteligenciju prije svega kroz kognitivne sposobnosti pojedinca. Sternberg je iznio tezu da je inteligencija puno više od sposobnosti uspješnog rješavanja zadataka na testu. Inteligenciju je opisao kao sposobnost prilagodbe okruženju te sposobnost utjecaja na okruženje i mijenjanja okruženja prema potrebi. Teorija inteligencije koju donosi ne bazira se na IQ-u nego na tome koliko se uspješno pojedinac nosi s promjenama u kojima se zatiče kroz život. Također je smatrao da je inteligencija više od specifičnih kognitivnih procesa i sposobnosti usvajanja podataka te uz njih ističe i važnost tzv. kontekstualne i iskustvene sposobnosti koje smatra ključnima za uspjeh u životu.

Trijadna teorija inteligencije

Trijadna teorija inteligencije koju je predstavio a koju ćemo ovdje prikazati u vrlo pojednostavljenom obliku naglašava 3 specifična tipa sposobnosti za koje kaže da čine inteligenciju: ANALITIČNOST, KREATIVNOST i PRAKTIČNOST.

Analitičku inteligenciju sačinjavaju sposobnosti poput: analiziranja, kritičkog mišljenja, sposobnosti uspješne procjene i slično. Kreativna inteligencija jest sposobnost otkrivanja, kreiranja, stvaranja izuma a praktična se inteligencija ogleda u sposobnosti primjene, svrhovite uporabe, izvedbe i sl.

Naglašava dalje da svatko od nas posjeduje sva tri tipa sposobnosti no da smo u nekim sposobnostima jači. Problem nastaje kada se u sredini (kao što je školstvo) koja naglašava “klasičnu” inteligenciju nađu ljudi čiji je primarni tip inteligencije kreativnost ili praktičnost. Oni tada imaju vrlo malo ili nimalo prilike razvijati i jačati svoj tip inteligencije a posljedično tome ne mogu pokazati niti najbolje rezultate.

Inteligencija u školi

Na žalost, trijadna teorija inteligencije još nije zaživjela u školskim kurikulima te Sternberg i dalje ukazuje na neadekvatnost školstva (koje se koncentrira na razvijanje samo jednog tipa inteligencije), a ukazuje i na pogrešnost testova inteligencije koji također uvelike zanemaruju kreativnost i praktičnost. Dobrobiti od aktivacije svih oblika inteligencije pokazuje niz istraživanja koja su potvrdila da kada učenike poučavamo na način koji je u skladu s njihovim primarnim tipom inteligencije oni pružaju nevjerojatne rezultate.

Važno je promatrati inteligenciju ne kao broj nego kao setove sposobnosti koje svatko od nas posjeduje, a koji nam omogućuju da uspijemo u životu. Također, ako ste prepoznali vlastiti dominantni tip inteligencije – njegujte ga i ne dopustite da bude zanemaren.
Preuzeto sa stranice https://centarproventus.hr/

# data[].attributes.headline
Budi jedinstven, budi ono što jesi, budi ti!

# data[].attributes.subject
Budi jedinstven, budi ono što jesi, budi ti!

# data[].attributes.body
Sigurno se ponekad ne osjećate baš dobro, možda o sebi zapravo mislite sve ono najgore (nikad ništa od mene, baš sam glup, baš sam ružna...), a možda vam to i netko drugi govori. Ne vjerujte tom glasu! Napišite na papir 5 stvari o  sebi koje volite! Nemojte se usmjeriti samo na fizički izgled. Npr. to može biti: dobro pjevam, brzo trčim, osoba sam od povjerenja, volim svoju boju očiju i sl. Ponekad nam se čini da više vidimo sve negativno vezano uz sebe, a ponekad i cijeli svijet (i najčešće se i na to usmjerimo), no kada zagrebemo malo dublje ispod površine, vidjet ćemo da smo uistinu jedinstvene osobe koje rade na sebi  i trude se najbolje što mogu. Zato imajte malo vjere i pogledajte kako ste jedinstveni i neponovljivi. Pošaljite nekome poruku ohrabrenja, nešto što volite kod te osobe. Možda i vi dobijete poruku koja će vam uljepšati dan!

# data[].attributes.body
Vjerujem da ste čuli za izraz mentalno zdravlje (iako možda ne znate što to znači  ). Mentalno zdravlje je ''stanje dobrobiti u kojem pojedinac ostvaruje svoje potencijale, može se nositi s normalnim životnim stresovima, može raditi produktivno i plodno te je sposoban(na) pridonositi svojoj zajednici'' (prema World Health Organisation, 2004.). Mentalno zdravlje ne znači da smo uvijek sretni i ugodno raspoloženi. Svi se suočavamo sa životnim teškoćama, stresovima i gubicima i tada se osjećamo uplašeno, zabrinuto, ljutito, tužno… Dobro mentalno zdravlje omogućava nam da svoje emocije prihvatimo i uhvatimo se u koštac s teškoćama koristeći svoje resurse, vještine i sposobnosti. Potičem vas da uvijek kažete osobi od povjerenja (roditelj, prijatelj, razrednik, psiholog...)kada vas nešto jako brine ili boli. Lakše je kad se bol podijeli! Pogledajte video u prilogu. I zapamtite: svaki problem se može riješiti kada ga otkrijemo na vrijeme!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Institut za društvena istraživanja u Zagrebu

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako bolje, brže i lakše učiti? - Za učenike 5.-8. razreda osnovne škole

# data[].attributes.body
Kako prihvatiti sebe, svoj izgled, kako sebe zavoljeti unatoč standardima ljepote koje nameće društvo, a ne upasti u zamku poremećaja u prehrani? Pogledajte u videu koji je pripremio Centar BEA

# data[].attributes.body
Dragi učenici, online nastava naveliko se  zahuktala, a padaju i neke ocjene. Potrudite se da one budu što bolje. Kako? Evo nekoliko savjeta u u obliku stripa koji donosim u prilogu. LP i sretno! ​​​​​​​

# data[].attributes.attachment_link.description
I made this comic with Pixton EDU, a new comic-making app that makes writing fun and easy for students. https://edu.pixton.com/

# data[].attributes.body
Niste sigurni koji je vaš stil učenja? Ispunite ovaj kratki upitnik u prilogu i saznajte :)

# data[].attributes.body
Evo nekoliko savjeta...

# data[].attributes.headline
50 zanimljivih ideja i aktivnosti za djecu i roditelje

# data[].attributes.subject
50 zanimljivih ideja i aktivnosti za djecu i roditelje

# data[].attributes.body
Dragi roditelji, donosim vam 50 zanimljivih ideja za djecu i roditelje, a koje je pripremio UNICEF. Vjerujem da će vam koristiti u ovo vrijeme izolacije koje nikome nije lako, a posebno djeci.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Posljednjih tjedana mnoge obitelji više vremena provode kod kuće. U ovome članku donosimo vam zanimljive prijedloge i ideje za aktivnosti uz pomoć kojih se možete zabaviti i naučiti nešto novo, no prije svega, evo nekoliko općenitih savjeta i podsjetnika:

Uzmite dio igračaka i pospremite ih. To je i inače dobra strategija jer mnoga djeca upravo zbog prevelike količine igračaka teško odlučuju čime bi se igrala. S obzirom da to da nitko ne zna koliko će potrajati ova situacija, dobro je imati mogućnost u nekom trenutku izvaditi „novu" igračku.

Trudite se zadržati rutinu. Neka ona bude slična onoj na koju su djeca naviknula s rasporedom buđenja, spavanja, obroka i aktivnosti u otprilike jednako vrijeme svaki dan. Djeca vole predvidljivost jer im to daje osjećaj sigurnosti, a roditeljima olakšava dane koji se ponekad uz posao, kućanske obveze i brigu o djeci mogu činiti dugima. Ako dan podijelite na više manjih dijelova bit će vam jednostavnije.

Djeca su naviknula napraviti nered kada se igraju i to je u redu, nemojte se ljutiti zbog toga. Samo ih potaknite i podsjetite da nered moraju pospremiti, a igračke vratiti na njihovo mjesto kada završe.

Igračke se mogu upotrebljavati na više načina nego je to prvotno zamišljeno. Primjerice, autićima se možete igrati tako da ih „vozite", ali možete ih i podijeliti po bojama, oprati ih u posudi s vodom ili umivaoniku, slagati kolone, igrati „nastavi niz" ili „izbaci uljeza" s autićima različitih boja itd.

A sada, donosimo brojne prijedloge aktivnosti!

Idite van!

Jako je važno provoditi vrijeme na svježem zraku čak i u ova neobična i stresna vremena. Zato idite van svaki dan ako je to moguće. Budite u svom dvorištu, na terasi ili se prošetajte vani. Važno je da to bude na mjestima na kojima nema mnogo ljudi. Istražite svoj kvart ili mjesto i pokušajte pronaći takva mjesta te svakako poštuje zabranu odlaska na igrališta i sportske terene.

Skupljajte kamenčiće. Kod kuće po njima možete slikati flomasterima, vodenim bojama ili temperama.

Učite uz pomoć lišća prepoznati različite vrste stabala. Naučite dijete prepoznati različite vrste cvijeća i drugih biljaka.

Uberite listove različitih biljaka i cvijetiće poput maslačaka i tratinčica. Obojite ih uz pomoć tempera ili vodenih bojica i ostavljajte tragove na papiru.

Loptajte se! Zaigrajte nogomet ili košarku. Ako nemate koš, napravite ga od kante koja vam nije potrebna.

Crtajte uz pomoć kreda.

Igrajte lovice ili skrivača.

Ponesite dekicu. Užina može biti i vani.

Vozite bicikl/role/romobil.

Napravite čunjeve za kuglanje uz pomoć boca s vodom i pokušajte ih srušiti loptom.

Dio šetnje trčite. Penjite se na stabla. Hodajte po zidićima.

Budite glasni!

Uključite glazbu i pjevajte na sav glas. Prije toga možete izraditi mikrofon od rolica od toaletnog papira ili kockica. Karaoke? Zašto ne!

Iskoristite instrumente koje imate ili „napravite" nove uz pomoć lonaca, poklopaca, plastične bočice napunjene rižom i sl.

Imitirajte glasanje različitih životinja.

Slušajte opuštajuću klasičnu glazbu dok radite nešto drugo i naučite nekoliko važnih djela klasične glazbe.

Budite tihi!

Djeca (i vi) trebate i dijelove dana kada će biti tiho. To je vrijeme u kojemu punimo baterije i odmaramo.

Čitajte zajedno ili svatko za sebe. Manja djeca koja još ne znaju samostalno čitati, mogu listati slikovnice.

Prije nego zajedno pročitate knjigu, možete s djetetom pogledati samo ilustracije i pokušati s osmisliti svoju priču.

Crtajte uz pomoć drvenih bojica, flomastera, pastela, vodenih boja, tempera.

Bojite, slažite slagalice ili kocke.

Složite kolonu autića - običnu, po bojama ili vrstama autića.

Složite drvene pločice iz igre Jenga ili iz domina u kolonu pa ih srušite. Možete od njih napraviti i toranj.

Napravite toranj od tako da iskoristite baš sve kockice koje imate. Neka bude što viši!

Uz pomoć kockica složite djetetu igru nastavi niz ili izbaci uljeza.

Isprintajte ili napravite sami radne listove ovisno o dobi djeteta. Ideje možete pronaći na mnogim internetskim stranicama, samo u pretragu upišite radni listovi za djecu, a na stranici Igram se i učim možete pronaći i ideje za razvojne igre i radne listiće za djecu s razvojnim teškoćama.

Gibajte se!

Djeca većinu vremena provode u trčanju, skakanju i općenito gibanju. Zato im može biti teško ako to ne mogu raditi kod kuće. Evo nekih prijedloga koji će im pomoći da potroše energiju i zabave se!

Postavite jastuke, složene deke i slične predmete po stanu. Igrajte se da je ostatak stana rijeka ili vruća lava i da je sigurno jedino sigurno ići preko poslaganih jastuka.

Napravite kućicu ili šator uz pomoć deka i plahti. Djeca unutra mogu napraviti piknik, čitati knjige ili se odmarati.

Igrajte se uz pomoć baterijske lampe ili svjetla na mobitelu. Pitajte dijete može li skočiti u krug od svjetla. Može li dohvatiti svjetlo kada ga usmjerite malo više na zidu i sl.

Otkrijte što se sve može s vlastitim tijelom, primjerice, pitajte dijete može li stajati na jednoj nozi i provjerite koliko dugo, može li skakati na jednoj nozi, može li koljenom dotaknuti bradu, napraviti plank, sklek ili trbušnjake? Mlađoj djeci bit će zanimljivo vidjeti što sve mogu, a starija će poželjeti usavršiti svoje vještine.

Zaigrajte lov na boje! Pitajte djecu mogu li pronaći tri plave stvari koje zatim trebaju vratiti na svoja mjesta, zatim zelenu i druge boje.

Pronađite na YouTubeu online plesnu školu i naučite zajedno koji korak salse ili tanga.

Budite zaposleni!

Djeca vole plastelin. Možete ga i napraviti sami po receptu koji se koristi u vrtićima (2 šalice brašna, 2 šalice vode, 1 šalica soli, 1 velika žlica ulja, 2 velike žlice limunske kiseline, par kapi eteričnog ulja i prehrambene boje po želji. Pomiješajte sve suhe sastojke. U posudu na laganoj vatri stavite vodu, ulje i eterično ulje. Zatim dodajte suhe sastojke i miješajte. Masa će postati jako ljepljiva, ali nastavite miješati. Kada postane homogena, ugasite vatru. Plastelin može ostati bijele boje, a ako želite da bude raznobojan, otkidajte komade od mase, dodajte prehrambenu boju i mijesite dok se dobro ne rasporedi. Plastelin čuvajte u plastičnoj kutiji.)

Ako imate više djece organizirajte tematske projektne dane. Primjerice, tema može Italija, dinosauri, sladoled ili bilo što drugo što ih zanima. Neka istraže što više zadanu temu, mogu koristiti enciklopedije i online izvore, a zatim neka naprave plakat. Mlađa djeca mogu raditi jednostavnije zadatke, primjerice obojiti zastavu zemlje koja je tema ili nešto nacrtati. Pripremite zajedno i obrok u skladu s temom, ili neki desert!

Organizirajte Dan dječjih prava u svom domu. Naučite više o pravima djece, razgovarajte s djecom o razlici između želja i potreba. Pogledajte zajedno naš crtić „Prava djece s Ruby i Jackom", zaigrajte na računalu našu online igru „Čovječe ispravi se" koja je prilagođena i slabovidnoj djeci, društvenu igru o pravima djece koju možete isprintati, preuzmite bojanku o pravima djece „Koja je boja prava?" i proučite Konvenciju o pravima djeteta pisanu jezikom prilagođenom djeci.

S mlađom djecom proučite našu „Slikovnicu o medijima" i istražite što je stvarno, a što nije.

Naučite dijete raditi narukvice od vune ili konca.

Neka djeca osmisle predstavu koristeći svoje omiljene plišance i odigraju predstavu za roditelje u kazalištu napravljenom od deka ili plahti. Svakako neka naprave plakat za svoju predstavu i pozivnice za roditelje.

Ako imate manji, stari okvir za slike, maknite staklo i stražnji dio tako da ostane samo okvir. Na okvir možete pričvrstiti komad stare plahte ili jastučnice na koji možete nacrtati cvijet, kuću ili druge motive. Uzmite šareni konac ili vunu i veću iglu i neka dijete veze.

Napunite umivaonik s toplom vodom i sapunom i neka dijete pere svoje igračke. Djeca se vole igrati s vodom.

Zaigrajte Uno! Ovu jednostavna igru s kartama mogu igrati djeca koja znaju boje i brojeve do devet.

„Čovječe, ne ljuti se" je zabava za cijelu obitelj.

Napravite vlastitu slovaricu. Izrežite kvadratiće na tvrđem kartonu. Vi možete pisati slova, a dijete crtati pojmove povezane s određenim slovom. Dobivene kartice možete koristiti kao igru memory ili dijete može uz pomoć slova slagati riječi, primjerice svoje ime, mama, tata, baka i druge jednostavnije riječi za početak.

Učite pravilno prati ruke. Sve o tome možete pročitati na našem webu.

Gradsko kazalište lutaka Split pozvalo je djecu u online kazalište na svom YouTube kanalu. Pogledajte zanimljive predstave!

Na HRT-ovoj platformi za djecu Juhuhu dostupni su brojni kvalitetni sadržaji za djecu, osim crtića tu su i edukativne igre, dokumentarci za djecu, emisije s kreativnim idejama i još mnogo drugih. Dio sadržaja prilagođen je za djecu koja imaju teškoće sa sluhom i vidom te djeci kojoj su materinji jezici romski i bajaški. Sadržaj je dostupan na internetskoj stranici, ali i putem besplatne aplikacije.

Mnogi ovih dana pripremaju domaći kruh kako bi rjeđe morali izlaziti iz svojih domova. Uključite i dijete. Objasnite im čemu služi kvasac i neka od komada tijesta napravi svoj mali kruh.

Neka dijete uz vašu pomoć pripremi muffine, keksiće koje može izrezivati u različitim oblicima ili neki drugi jednostavan desert za cijelu obitelj. Osim što će naučiti nešto novo i zaokupiti se nečim zanimljivim to će im pomoći i u građenju samopouzdanja.

Matematička igraonica, Slovarica, Glaskalica, Pamtilica, Učimo boje, Koliko je sati, Pisalica, Domino brojalica, Učimo čitati, Učimo slogove samo su neke od aplikacija razvijenih u sklopu ICT-AAC mreže, a koje djeci predškolske dobi mogu pomoći u učenju slova, brojki i dr. Aplikacije su besplatne, a više o njima možete pročitati na linku - aplikacije.

Uključite ih!

Djeca vole pomagati u kućanskim poslovima. Tako se osjećaju važno i veliko!

Uključite djecu u pripremu obroka i postavljanje stola za cijelu obitelj.

Neka slažu čistu odjeću, posebno bi im moglo biti zanimljivo slaganje čarapa u loptice.

Zajedno usisajte stan.

Operite zajedno bicikl ili neka dijete samo opere neku svoju veću plastičnu igračku poput guralice, malog tobogana i slično.

Neka vam pomognu brisati prašinu ili prati stakla sa svojom krpicom.

Djeca mogu zalijevati biljke u stanu ili u vrtu.

Iskoristite zajedničko vrijeme i poučite dijete o važnosti recikliranja. Neka vam pomogne u razvrstavanju otpada a usput mu možete objasniti koji se sve otpad odvojeno prikuplja. Potražite na internetu informacije o tome što se sve od recikliranog materijala kasnije može napraviti.

Aktivnosti prilagodite dobi svog djeteta i ne zaboravite da ne morate biti uključeni u sve što dijete radi i da je važno poticati i samostalnu igru u skladu s razvojnom dobi djeteta.

Uključite se u izazov! Pozivamo vas da na društvenim mrežama svaki dan objavite fotografiju ili video sa zanimljivim idejama za aktivnosti s djecom kroz koje djeca mogu naučiti nešto novo i razvijati svoje sposobnosti! Koristite hashtagove #VrtićOdDoma i #ŠkolaOdDoma, a možete nas i označiti!
Na taj način roditelji mogu pomoći jedni drugima u osmišljavanju zanimljivih aktivnosti za djecu.

Pogledajte i ostale sadržaje koje smo pripremili za djecu i roditelje na temu pandemije koronavirusa:
Što roditelji trebaju znati o koronavirusu?

odgovori na najčešća pitanja i savjeti kako zaštititi obitelj i sebe
Kako pravilno prati ruke?

lista savjeta kako i kad prati ruke kako biste se zaštitili od koronavirusa
Savjeti kako razgovarati s djecom o koronavirusu

8 savjeta za pomoć, utjehu i zaštitu djece
Vodič - kako razgovarati s najmlađom djecom o koronavirusu Slikovnica Kako objasniti koronavirus najmlađoj djeci

vodič za razgovor o koronavirusu na jednostavan, jasan i uvjerljiv način, a istovremeno se bavi i emocijama koje djeca mogu osjetiti u ranom djetinjstvu
Kako smanjiti stres kod djece?

slikovnica s jednostavnim savjetima
Kako provoditi vrijeme s djecom kod kuće?

savjeti Svjetske zdravstvene organizacije (SZO)
Ideje za igru i aktivnosti kod kuće za mlađu djecu

prijedlozi zabavnih i edukativnih aktivnosti
Poster Djeca u akciji Pitanja u vezi djece s teškoćama u razvoju i odraslih s invaliditetom

prijedlozi zanimljivih i zabavnih aktivnosti za mlađu djecu

Savjeti za djecu s teškoćama u razvoju i odrasle s invaliditetom

KORONAVIRUS UTJEČE NA SVAKOGA OD NAS!
Zajedništvo i solidarnost potrebni su nam više nego ikada kako bismo zaustavili širenje pandemije. Pridružite nam se i vi!

Donirajte za nabavku zaštitne i medicinske opreme te zaštitu djece i obitelji u Hrvatskoj!
Donirajte OVDJE!

# data[].attributes.attachment_link.title
50 zanimljivih ideja i aktivnosti za djecu i roditelje

# data[].attributes.attachment_link.description
Posljednjih tjedana mnoge obitelji više vremena provode kod kuće. U ovome članku donosimo vam zanimljive prijedloge i ideje za aktivnosti uz pomoć kojih se možete zabaviti i naučiti nešto novo, no prije svega, evo nekoliko općenitih savjeta i podsjetnika: Uzmite dio igračaka i pospremite ih.

# data[].attributes.body
Donosim vam odličnu aplikaciju pod imenom Stella!

Stella je edukativna i interaktivna mobilna aplikacija usmjerena  zaštiti mentalnog zdravlja i prevenciji anksioznosti i depresije kod mladih.

Aplikacija je nastala u suradnji sa vrhunskim timom stručnjaka psihijatara i koncipirana je na bazi edukativnog dijela gdje mladi mogu naučiti puno korisnih informacija i tehnika za samopomoć.

Drugi dio aplikacije su vježbe kroz koje se usvajaju tehnike samokontrole i razumijevanje vlastitih emocija u svrhu zaštite mentalnog zdravlja. Evo poveznice:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Učilica

Na ovom mjestu možeš puno toga naučiti o mentalnom zdravlju, samopoštovanju, anksioznosti i depresiji.

Što učiniti kada se jako loše osjećaš? Kako postupiti u trenutcima kada je sve beznadno? Nauči prepoznati svoje emocije i iskoristi tehnike psihologa poput mindfulnessa kako bi se osjćao bolje.

Ispunjavalica

Sve ono što si naučio kroz učilicu, ovdje možeš staviti u praksu. Za svaku od 4 glavne teme (Mentalno zdravlje, Samopoštovanje, Anksioznost i Depresija) postoje vježbe koje možeš raditi i ispunjavati svaki dan.

Za svaku ispunjenu vježbu, osvajaš zvjezdice preko kojih te prate tvoji roditelji, a onda u dogovoru sa njima možeš dobiti i neke nagrade na osnovu osvojenih zvjezdica. Također, u praktičnom dijelu aplikacije imaš i mnoge alate za pomoć u krizi!

Forum

Na ovom mjestu je naša Stella zajednica, gdje možeš postaviti neko pitanje ili temu i ostali korisnici će ti odgovoriti u najkraćem roku.

Možeš pitati kako se ostali nose sa tugom ili pak pomoći nekome drugome tko je u lošem stanju.

Mišljenja struke

Mobilna aplikacija „Stella" je dobila pozitivno stručno mišljenje od;

Prof. dr. sc. Nataše Jokić - Begić

Katedre za zdravstvenu i kliničku psihologiju Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu

Doc. dr. sc. Vlatke Boričević Maršanić, predsjednice Hrvatske udruge za dojenačku, dječju i adolescentnu psihijatriju koja je članica Europskog društva za dječju i adolescentnu psihijatriju (ESCAP) i Internacionalnog udruženja za dječju i adolescentnu psihijatriju i suradnje struke (IACAPAP)

Ministarstva zdravstva RH

Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo.

Ministarstva znanosti

# data[].attributes.attachment_link.description
Na ovom mjestu možeš puno toga naučiti o mentalnom zdravlju, samopoštovanju, anksioznosti i depresiji. Što učiniti kada se jako loše osjećaš? Kako postupiti u trenutcima kada je sve beznadno? Nauči prepoznati svoje emocije i iskoristi tehnike psihologa poput mindfulnessa kako bi se osjćao bolje. Sve ono što si naučio kroz učilicu, ovdje možeš staviti u praksu.

# data[].attributes.body
Odgovor na to pitanje potražite u prilogu koji je pripremilo Odgojno savjetovalište Centra za rehabilitaciju pri Edukacijsko-rehabilitacijskom fakultetu!

# data[].attributes.body
Donosim odlične ideje kako od plastičnih boca i čepova možete napraviti upotrebljive predmete! Budite kreativni i pritom se dobro zabavite!

# data[].attributes.body
Za malo stariju djecu i srednjoškolce, preporučam odličnu stranicu www.bolime.hr.
U nastavku donosim jedan izvrstan video kolega psihologa!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
BoliMe // podrška mentalnom zdravlju mladih

# data[].attributes.body
“Birajmo što gledamo” medijska je kampanja UNICEF-a i Agencije za elektroničke medije čiji je cilj podići razinu svijesti o važnosti medijskog opismenjavanja roditelja, skrbnika i djece. Kampanja želi ukazati na važnost pažljivog odabira medijskih sadržaja za djecu, svrsishodnog korištenja programskih oznaka o primjerenosti sadržaja i poticanja djece na kritičko promišljanje medijskih sadržaja. Od lošeg i potencijalno štetnog medijskog sadržaja djecu i mlade najbolje možemo zaštititi ako ih naučimo kako analizirati, evaluirati i kritički promišljati medijske sadržaje. U sklopu kampanje snimljeno je nekoliko televizijskih spotova koji ukazuju na potencijalno štetne utjecaje na djecu i mlade nasilnih i neprimjerenih sadržaja kao i iskrivljenih, nerealnih medijskih slika. U prilogu donosim jedan od njih!

# data[].attributes.headline
Što kada dijete iznenada mora ostati u bolnici? 

# data[].attributes.subject
Što kada dijete iznenada mora ostati u bolnici? 

# data[].attributes.body
Sigurno je teško i djeci i roditeljima kada dijete iznenada mora ostati u bolnici, posebno ako još nikada do sada nije bilo hospitalizirano.

Donosim vam animirane filmove za pripremu djece za pretrage i bolničko liječenje. Vađenje krvi, ultrazvuk, CT, MR, operacija – neke su od tema obrađenih u edukativnom animiranom serijalu koji je studio Kreativni sindikat pripremio u suradnji s mladima iz udruge Krijesnica i sa psiholozima koji rade na dječjim onkološkim odjelima.

# data[].attributes.body
1+4=5
2+5=12
3+6=21
8+11=?
Koji broj je točno rješenje?
Odgovor upiši u komentar.

# data[].attributes.headline
Evo nekoliko kreativnih ideja za razbibrigu...

# data[].attributes.subject
Evo nekoliko kreativnih ideja za razbibrigu...

# data[].attributes.body
Budući da je većina stanovništva zbog nastale situacije uzrokovane COVID-om 19 u izolaciji , to ipak ne znači da se moramo dosađivati. Ovo je prilika da više vremena provodimo s obitelji (kad već ne možemo s prijateljima ili u školskim klupama). Isto tako,možemo pronaći neki hobi- crtanje, kreativne aktivnosti (moja preporuka je stranica krokotak.com), pjevanje, sviranje, igra s kućnim ljubimcem, rješavanje mozgalica, igranje društvenih igara u krugu obitelji,čitanje knjige, slušanje glazbe , gledanje predstave online ili nekog filma. Prijedloga je bezbroj.Naravno, uvijek se možemo čuti telefonom i s našim dragim prijateljima , bakom i djedom i tako im uljepšati ove dane izolacije. Brinimo o sebi i o drugima, budimo odgovorni i kreativni!

# data[].attributes.headline
Na društvenim mrežama pokrenuta  inicijativa "Duga - #svecebitidobro"

# data[].attributes.subject
Na društvenim mrežama pokrenuta  inicijativa "Duga - #svecebitidobro"

# data[].attributes.body
Roditelji i djeco ovim putem Vas pozivam da se pridružite društvenoj inicijativi pod nazivom “Duga - #svecebitidobro”.
Ideja je da djeca zajedno s  roditeljima nacrtaju dugu, te je stave na prozor okrenut prema ulici. Boje na dugi i dječja pozitiva neka ulijevaju nadu za bolje sutra.
#ostanimodoma i nacrtajte dugu te  fotografiju objavite ispod ove objave u komentaru. I ne zaboravite, poslije kiše uvijek dolazi sunce!

# data[].attributes.headline
Napravi portret od kartonske kutije za jaja

# data[].attributes.subject
Napravi portret od kartonske kutije za jaja

# data[].attributes.body
Od svih dvoznamenkastih brojeva, odredite onaj kojem je znamenka desetice dva puta  manja od znamenke jedinice, taj broj pomnožen zbrojem svojih znamenaka daje broj 576! Koji je to broj?

# data[].attributes.body
Zaigrajte zabavnu igru i naučite sve o pravima djece. Odgovorite na 24 pitanja i dobit ćete diplomu Pravobrankice odnosno Pravobranka.

# data[].attributes.attachment_link.description
Čovječe, ispravi se! Jaaako važna igrica o pravima djece © 2014 UNICEF

# data[].attributes.body
Dokazano je da redovita tjelovježba donosi mnoge zdravstvene koristi, kako fizički tako i mentalno.Tjelovježba može poboljšati raspoloženje i smanjiti osjećaj depresije, anksioznosti i stresa. Naime, tjelovježba potiče promjene u dijelovima mozga koji reguliraju stres i anksioznost, a također može povećati osjetljivost mozga na serotonin i norepinefrin, koji ublažavaju osjećaj depresije. Osim toga, vježbanje može povećati proizvodnju endorfina, za koje se zna da sudjeluje u poticanju pozitivnih emocija i smanjenju percepcije boli. Zato pronađite svaki dan barem 30 minuta za sebe i odradite neki trening. To ne mora biti nešto zahtjevnije, već je dovoljna i šetnja sa psom. Osjećat ćete se mnogo bolje!

# data[].attributes.body
Ovo trebate riješiti bez digitrona ili olovke.
Uzmite 1000 i dodajte 40. Sad dodajte još 1000. Sad dodajte 30. Dodajte opet 1000. Sad dodajte 20. A sad dodajte još 1000. Sad dodajte 10. Koliko je to ukupno?

# data[].attributes.body
Budite kreativni i maštoviti!

# data[].attributes.headline
Smjernice za informiranje o COVID-u 19 za  roditelje 

# data[].attributes.subject
Smjernice za informiranje o COVID-u 19 za  roditelje 

# data[].attributes.body
Prenosim smjernice Poliklinike za zaštitu djece i madih grada Zagreba

# data[].attributes.headline
Zaštita mentalnog zdravlja, stručna pomoć putem telefona 099/2221888

# data[].attributes.subject
Zaštita mentalnog zdravlja, stručna pomoć putem telefona 099/2221888

# data[].attributes.body
U jeku smo krize uzrokovane epidemijom koronavirusa. Radi se o novom virusu i oboljenju o kojem, unatoč iskustvima ostalih zemalja koje su se s njim prije nas suočile, ipak još ne znamo sve. Ta činjenica sama po sebi izaziva nelagodu i strah, a kod pojedinaca može izazvati prave panične reakcije. Ne pomaže ni činjenica da u toj vrsti nedoumice i iščekivanju nečega lošega živimo već nekoliko mjeseci, kao ni to da nitko sa sigurnošću ne može prognozirati kada će ovoj situaciji doći kraj. Onima koji nemaju takve osobe koje će s njima podijeliti njihove strepnje, ili koji osjećaju značajnije tegobe iz područja svog mentalnog zdravlja, mogu se javiti stručnjacima iz Djelatnosti za zaštitu mentalnog zdravlja, prevenciju i izvanbolničko liječenje ovisnosti putem telefona 099 222 1 888, svakodnevno od 7 – 19 sati. Razgovor sa stručnom osobom pomaže smanjiti razinu strepnje i nesigurnosti, tjeskobe i straha, a onima koji su prešli granicu stanja u kojoj je takav vid pomoći dostatan, savjetovat će se načini za ostvarivanje druge razine psihološke pomoći ili liječenja.

# data[].attributes.body
Nije lako od jednom iz školskih klupa uskočiti  u online nastavu, ali ne morate očajavati. Donosim vam nekoliko savjeta kako možete biti uspješniji u radu. Sretno!