# data[].attributes.body
Un video sobre el talent:
https://www.youtube.com/watch?v=n1kMIAdDYTI

# data[].attributes.body
Video

# data[].attributes.attachment_link.title
Niños y pubertad: los cambios que experimentan durante la adolescencia

# data[].attributes.body
Descripció

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La pubertat és el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult, capaç de la reproducció sexual. El creixement s'accelera en la primera meitat de la pubertat, i arriba al seu desenvolupament al final. Les diferències corporals entre nens i nenes abans de la pubertat són gairebé únicament els dels seus corresponents genitals. Durant la pubertat es noten diferències més grans quant a grandària, forma, composició i desenvolupament funcional en moltes estructures i en els aparells del cos; per exemple, la massa muscular d'un nen i d'una nena són semblants, però al final de la pubertat el noi en té un 56% més. Les més òbvies són les característiques sexuals secundàries i la forma de l'esquelet, que s'amplia a l'esquena en els nois i en els malucs en les noies.

La pubertat s'inicia normalment entre els 8 i 13 anys en les noies, i entre els 9 i 14 anys en el nois. Aquestes són dades dels països de la cultura occidental al , ja que se sap que l'edat de l'inici de la pubertat ha anat disminuint en els últims segles.

En sentit estricte, el terme "pubertat" es refereix als canvis corporals en la maduració sexual més que als canvis psicosocials i culturals que això comporta. L' adolescència és el període de transició psicològica i social entre la infantesa i la vida adulta. L' adolescència engloba gran part del període de la pubertat, però els seus límits estan menys definits, i es refereix més a les característiques psico socials i culturals esmentades anteriorment.

Canvis físics de la pubertat

La pubertat en les noies oscil·la entre els 8 i els 14 o 16 anys. El procés complet dura de dos a tres anys. Per sota dels 8 i per sobre dels 16 es considera patològic ( pubertat precoç o pubertat tardana, respectivament) i fa necessari un estudi mèdic.

Els primers canvis es produeixen a partir d'un augment brusc de la producció d' hormones hipotalàmiques alliberadores de les gonadotrofines, que activa l'alliberació per part de la hipòfisi de les hormones femenines que estimulen el creixement i la maduració funcional de les gònades femenines o ovaris. Els ovaris segregaran les seves pròpies hormones, les hormones sexuals: estrògens. També fabricaran les cèl·lules reproductores femenines: els òvuls. Alhora, hi haurà altres hormones, com ara les segregades per les glàndules suprarenals i les tiroides, que estaran involucrades en tot aquest procés de canvi.

Els canvis físics tal com apareixen cronològicament amb més freqüència són els següents: botons mamaris, enfosquiment dels mugrons, aparició de borrissol al pubis, pic de creixement o estirada, primera regla (els primers cicles solen ser anovulatoris, o sigui, encara sense ovulació), ovulació i canvi de veu (molt menys marcat que al cas dels nois).

Botons mamaris

Els primers canvis visibles es produeixen en el desenvolupament dels pits, on apareix un petit bony anomenat botó mamari, l'aparició del qual pot ser asimètrica, és a dir, pot aparèixer primer en un costat i no en l'altre, amb una diferència de fins a sis mesos. Aquest moment, en què els pits comencen a créixer, es diu .

Després s'inicia el creixement de pèl al pubis i a les aixelles, i la secreció de moc vulvovaginal o fluix vaginal com a efecte normal dels estrògens. El pèl, que al començament és només un borrissol, comença a aparèixer usualment al voltant dels llavis vaginals. En el 15% de les nenes el borrissol púbic apareix ( pubarquia) abans que els malucs comencin a desenvolupar-se. Amb el temps, altres àrees de la pell desenvoluparan borrissol més dens aproximadament en la seqüència següent: borrissol axil·lar, borrissol al voltant de l' anus, borrissol damunt dels llavis i borrissol al voltant dels mugrons.

A partir d'aquest moment, el creixement mamari es va fent més evident i el pèl púbic i axil·lar es tornen més espessos i arrissats. A poc a poc tot es va desenvolupant fins a un nivell quasi adult, és a dir, el volum dels pits ja és gairebé el definitiu, el mugró és més prominent i erèctil, la pilositat ( pèl) és completa i en el pubis té forma de triangle invertit i pot arribar a la cara interna de les cuixes. És el moment de l'aparició de la primera menstruació o menarquia i en què es fa més evident el fluix vaginal.

L'edat mitjana de la primera menstruació o menarquia en països desenvolupats és al voltant dels dotze anys i mig, el límit inferior és als 10 anys i el superior als 16 anys. La menarquia abans dels 10 anys es considera precoç. Cal consultar el pediatre tant si es dona abans dels 10 anys com si passats els 16 encara no s'ha donat.

Les noies creixen aproximadament una mitjana de 22 centímetres des de l'inici del pic de creixement fins a la menarquia, és el que popularment es coneix com l'estirada que precedeix la primera regla i que sol ser un any abans en les noies que en els nois. A l' estirada la taxa de creixement tendeix a arribar a la seva velocitat màxima. El creixement de les cames i els peus s'accelera primer, per això solem associar la idea de les púbers, i de vegades totes les adolescents, amb la de cames llargues.

Després de l'estirada i la menarquia les noies segueixen creixent, encara que menys i molt més a poc a poc, fins a dos anys després, quan ja s'assoleix l'alçada definitiva. Després les noies segueixen creixent fins als vint-i-un anys aproximadament, tot i que es nota poc, i s'ha observat que els ossos no han acabat d'aturar de créixer completament fins als vint-i-sis anys. És important tenir en compte que l' esquelet ossi no solament creix sinó que madura, i augmenten els dipòsits de calci, per això les necessitats alimentàries ( nutrició) a aquesta edat són molt altes, tant en quantitat com en qualitat. L'estirada comença aproximadament al mateix temps que els primers canvis en l'eixamplament ossi dels malucs, o fins i tot uns quants mesos abans, ambdós són provocats pels estrògens.

El greix del cos es distribueix de manera diferent, s'arrodoneixen i s'eixamplen els malucs i les cuixes, i la cintura s'aprima; el percentatge de greix corporal en les noies sanes i ben nodrides passa del 14% - 16% just abans de la pubertat al 25% - 27% a la pubertat. Aquest fet provoca un gran canvi en el reconeixement de la imatge corporal de la noia que pot afectar l'estima personal i les relacions socials, d'una manera positiva o negativa.

Pell i cabells

A la pell també les glàndules sebàcies (les que segreguen greix) augmenten la segregació i en conseqüència poden aparèixer grans ( acne) a la cara, a les espatlles i a l' esquena. El cabell també es pot tornar més greixós. Això pot ser beneficiós en noies que tenien tendència a tenir la pell o els cabells massa secs, que ara es veuran més bonics. En el cas contrari, aquests efectes es poden contrarestar amb productes d' higiene adequats. Un dermatòleg pot assessorar sobre com tractar l'acne, hi ha productes i tractaments molt eficaços tant per l'acne més discret com amb els més molestos. Una bona higiene ajuda a evitar infeccions mentre que petar els grans i furgar-los, a més d'infeccions, pot afavorir crostes i posteriors cicatrius a la cara. D'altra banda, l'augment de producció d'estrògens i els ràpids canvis de volum corporals (menys panxa, més malucs, pits i cuixes) afavoreix l'aparició d' estries, que es produeixen perquè la pell s'estira més que la seva elasticitat (lligada al col·lagen) ho permet. Cal posar-se crema hidratant al ventre, malucs i cuixes i, en cas que apareguin, visitar un dermatòleg quan encara són línies de color vermell (com de cremat pel sol), ja que quan es tornen blanques (com cicatrius) són encara més difícils de tractar. A la fi de la pubertat la majoria de noies tenen estries als malucs.

Suor i olor corporal

Les secrecions de les glàndules de la suor augmenten i, per això, l' olor corporal canvia sensiblement.

Desenvolupament de la musculatura.

Formació del cos d'adult.

El creixement dels testicles és una de les primeres característiques per les quals un nen es pot adonar que està entrant a la pubertat, ja que aquests augmenten considerablement de grandària.

El borrissol púbic sol ser d'entre les primeres coses que ocorren quan un nen ha arribat a la pubertat. Apareix primerament al voltant de la base del penis brollant primer amb un color clar, fins a fer-se més gruixuts i arrissats. El seu color es fa més fosc i van brollant més i més fins que cobrixen els genitals.

Ereccions involuntàries del penis.

De vegades solen donar-se ereccions de curt temps en llocs ja siguin públics o solitaris on el noi intenta amagar-les tapant-se; encara que en la majoria de vegades les persones que estan al seu voltant no les noten.

L' eix hipotalàmic-hipofisiari-suprarenal és el primer eix que es veu afectat en la pubertat. Es comencen a generar hormones tals com l' androstenediona i DiHidroTestosterona (DHT) al voltant dels 7/8 anys en les noies i 9/10 en els nois. Aquesta activitat elevada de l'eix hipotalàmic-hipofisiari-suprarenal coneguda com a "adrenarquia" dona lloc a l'aparició del borrissol púbic, borrissol axil·lar, borrissol facial (barba i bigoti), borrissol en les cames i braços, una línia de borrissol que s'estén des del pubis fins al melic o llombrígol, en el pit, etc.

Durant la pubertat i adolescència, el nen pot experimentar la seva primera emissió nocturna, també coneguda com a somni humit o " pol·lució nocturna". Normalment és una expulsió de semen pel penis, realitzada quan el nen dorm i té somnis associats amb sexe o simplement pel fregament del penis amb la roba.

Com és freqüent, hi ha vegades que creixen abans els testicles que el penis així que el nen no ha de pensar que té un penis petit, però a mesura que passa el temps també creix el seu penis arribant a la grandària que tindrà en l'etapa adulta. Encara que 13-15 cm és possiblement una talla mitjana d'adults, varia molt en la població normal (per a més detalls, vegeu Mida del penis humà).

Quan un nen està en etapa de desenvolupament les seves cordes vocals es tornen més gruixudes de manera que la veu de la persona esdevé més greu i masculina. Això va per períodes, pot al principi li surtin els típics "galls" al parlar, i després es va tornant més greu i estable.

Arribada a la pubertat, el nen comença a expulsar olors característiques, especialment després de l'exercici físic. L'expulsió de suor per part de les glàndules sudorípares augmenta en la pubertat, la qual cosa es converteix, encara que no decisivament, en un factor important que contribueix a l'olor corporal. Aquesta olor sol qualificar-se com desagradable i la seva intensitat pot variar de persona a persona i de moment en moment.

El nen que ha arribat a la pubertat entra en un nou procés de creixement en alçària d'una durada major al de les nenes. Aquest procés de creixement usualment dura fins als 23 anys en homes, 21 en dones. No obstant això el creixement pot observar-se fins als 26 anys.

Altres canvis en la pubertat

S'ha de saber distingir entre la pubertat, un conjunt de canvis fisiològics, del cos, i l' adolescència. L'adolescència fa referència a un període més ampli que la pubertat, i inclou els grans canvis psíquics, intel·lectuals, emocionals i socials dels adolescents.

Però la pubertat també afecta la manera de ser, de pensar i de comportar-se dels nois i de les noies. Amb tota l'ebullició hormonal que representa, ells canvien també per dins, tant amb el desenvolupament de diferents aparells i sistemes del cos com amb una gran activació cerebral que augmenta les capacitats cerebrals i impulsa els adolescents vers la creativitat, l'experimentació en les relacions socials, la recerca dels seus potencials i límits, i la maduració de la personalitat.

D'altra banda, els canvis físics en el cos de les noies provoquen un gran canvi en el reconeixement de la seva aparença, que pot afectar l' autoestima i les relacions socials, en un sentit habitualment positiu, en la mesura que el cos i la nova imatge són ben acceptats, però que també pot ser negatiu, si no ho són. En aquest segon cas pot donar lloc a trastorns del comportament alimentari o altres problemes. Altres canvis com l' acne també tenen impacte en la pròpia imatge de l'adolescent. En general, la magnitud d'aquests canvis físics també influeix en els grans canvis psicològics que es produeixen i que impliquen noves necessitats relacionals, afectives i intel·lectuals.

Canvis cognitius més importants

Aparició i augment de la capacitat cognitiva i de raonament formal, de la crítica subjectiva

Inici en la comprensió de conceptes d'ordre social i en la capacitat de reflexionar sobre els propis sentiments

Aparició dels primers ideals, iniciatives, projectes

Impressibilitat, oblits, desorganització mental.

Canvis afectius i morals

Atenció focalitzada en els propis interessos encara molt egocèntrics, exaltacions, fantasies.

Inici en la recerca de la pròpia identitat; trencament amb l'equilibri i vincles anteriors.

Rebuig de demostracions d'afecte, regressions, irritabilitat, canvis sobtats d'humor, conflictes i desafiaments dins l'entorn familiar.

Augmenta la necessitat de més intimitat; desvetllament per l'interès sexual.

Disminució de la comunicació amb els adults (pares, professors) i augment de la mateixa grup d'amics amb el qual s'identifica (el clan, la penya, la banda, tribus urbanes) i en el qual busca l'aprovació social.

Vegeu també

Pubertat tardana i pubertat precoç

Adrenarquia, moment a la pubertat al que hi ha un augment brusc d'hormones sexuals produïdes a les glàndules suprarenals, cosa que comença a posar en marxa uns canvis progressius, com l'aparició d'acné, de pèl (al pubis, les cames, les aixelles, etc.), olor axil·lar, creixement dels pits, etc.

Telarquia, moment en què els pits de les noies comencen a créixer

Pubarquia, moment en què comencen a haver pèls al pubis

Gonadarquia, moment a la pubertat caracteritzat per un augment brusc d'hormones sexuals als ovaris, uns dos anys després de l'adrenarquia.
Menarquia i espermarca; moment en què les noies comencen a produir òvuls, i moment en què els nois comencen a produir espermatozous, respectivament.

Cicle endometrial

Síndrome premenstrual

Dismenorrea o menstruació dolorosa

Amenorrea o absència de menstruació

Referències

# data[].attributes.attachment_link.title
Pubertat - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
La pubertat és el procés de canvis físics corporals en el qual el cos d'un nen o una nena es converteix en adult, capaç de la reproducció sexual. El creixement s'accelera en la primera meitat de la pubertat, i arriba al seu desenvolupament al final.

# data[].attributes.attachment_link.title
¿Qué son los Microorganismos? | Videos Educativos Aula365

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Relació és l' associació entre els elements d'un o diversos conjunts. Es poden definir mitjançant una regla general o especificant les regles entre els elements una a una.

Un exemple de definició general és: sigui la relació ~ entre els habitants d'una comarca sempre que a~b si l'any de naixement de a és igual al de b.

Un exemple de relació definida especificant els seus elements és el següent: donat el conjunt A={a,b,c,d} definim la relació R={(a,a),(b,b),(c,c),(d,d),(a,b),(a,c),(a,d)}, on es pot veure que cada element es relaciona amb ell mateix i l'element "a" es relaciona amb tots, en canvi b no es relaciona amb a, ja que el parell (b,a) no està inclòs dins R.

Alguns tipus de relacions són les d' equivalència i les d' ordre.

Les relacions d'equivalència són les que compleixen les propietats reflexiva, simètrica i transitiva. Com a resultat d'aquestes propietats, les relacions d'equivalència formen diversos subconjunts, anomenats classe d'equivalència, no buits i disjunts.

Una relació d'ordre és aquella que compleix les propietats reflexiva, antisimètrica i transitiva.

Un cas especial de relació és la relació binària ordenada. Aquesta relació dóna com a resultat un conjunt de parells ordenats. Aquesta relació sempre és d'un primer conjunt sobre un segon conjunt, tot i que el primer i el segon conjunt poden tenir els mateixos elements.

Per exemple, donats els conjunts A={1,3,6} i B={4,5}, la relació binaria "element d'A major que element de B" donaria els següents parells ordenats: (A,B)={(6,4),(6,5)}

# data[].attributes.attachment_link.description
Relació és l' associació entre els elements d'un o diversos conjunts. Es poden definir mitjançant una regla general o especificant les regles entre els elements una a una. Un exemple de definició general és: sigui la relació ~ entre els habitants d'una comarca sempre que a~b si l'any de naixement de a és igual al de b.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sentimiento se refiere tanto a un estado de ánimo como también a una emoción conceptualizada que determina el estado de ánimo.​​ Por tanto, "el estado del sujeto caracterizado por la impresión afectiva que le causa determinada persona, animal, cosa, recuerdo o situación en general".​ En ciencia cognitiva se ha comprobado que el funcionamiento normal del cerebro cambia según el estado de ánimo subyacente, y que en ocasiones incluso las decisiones racionales de las personas pueden verse notoriamente afectadas por los sentimientos. Los sentimientos son el resultado de las emociones y pueden ser verbalizadas (palabras). Las emociones son expresiones neurofisiológicas, del sistema nervioso y de estados mentales.

Introducción

El sentimiento es el resultado de las emociones. Esta respuesta está mediada por neurotransmisores como la dopamina, la noradrenalina y la serotonina. Forma parte de la dinámica cerebral del ser humano y de los demás animales, capacitándolos para reaccionar a los eventos de la vida diaria; al drenarse una sustancia producida en el cerebro hay muchas emociones.[cita requerida]

Psicodinámica

La psicodinámica se refiere a la sucesión de procesos mentales que experimenta una persona. Esta psicodinámica está impulsada por pulsaciones psicológicas y fisiológicas y se ve influida naturalmente tanto por acontecimientos externos o estímulos como por estados de ánimo internos.

Se denomina estímulo emotivo a cualquier situación externa o estímulo capaz de alterar el estado de ánimo de una persona. Los estímulos emotivos, adecuadamente sostenidos en el tiempo, pueden hacer nacer el sentimiento de, por ejemplo, amor romántico, que no es más que la expresión del sistema límbico por continuar viéndose sometido a las cargas emocionales necesarias que equilibran y liberan de ciertos rasgos no preferentes del estado anímico, y que por reacción hace creer que encamina a un estado de flujo que permitirá sostener el estado felicidad.

Así, la mente establece el objetivo y los hechos fomentan o contrarrestan su consecución y preservación. La variación del estado preferente que hace la mente del objetivo, induce en ella como principio la emoción que podría desencadenar un sentimiento que la motiva a actuar.

Los sentimientos están regidos por las leyes que gobiernan el funcionamiento energético del cerebro. Inhibir por preferencia del ego un sentimiento equivale a fomentar un anhelo, postergar un anhelo fomenta una frustración o una vehemencia. Los sentimientos necesitan de una razón o cauce para lograr un estado de satisfacción y equilibrio.

Memoria y motivación

Los sentimientos asociados a estados de ánimos actúan como condicionantes de algunos procesos mentales y, por tanto, pueden actuar como factores que alteran la psicodinámica. Es un hecho conocido que la intensidad de los recuerdos puede verse influida fuertemente por el estado de ánimo. En particular, muchas situaciones traumáticas inducen estados de ánimo muy específicos que hacen que los recuerdos creados bajo dicho estado de ánimo sean especialmente intensos y perdurables.

Las personas deprimidas pueden llegar a tener percepciones de sí mismas y de la realidad muy ajustadas. Mientras que muchas personas no deprimidas con un estado de ánimo más positivo frecuentemente tienden a ser optimistas y a minimizar dificultades reales. Se considera que en algunos casos el "realismo excesivo" de las personas deprimidas les dificulta emprender acciones con entusiasmo y confianza, a diferencia de las personas "engañadamente optimistas".

Tipología psicológica

En función del temperamento y la personalidad unas personas son más proclives a mantener más tiempo un tipo de sentimiento que en otros. En función de esas tendencias algunos psicólogos de la personalidad han propuesto clasificaciones de la personalidad en términos de esas tendencias en la dinámica de los sentimientos.

El psicólogo Carl Jung en su libro Tipos psicológicos propuso la existencia de cuatro funciones principales en la consciencia entre las cuales se encuentra la función sentimiento. Las tres funciones restantes son la sensación, la intuición y el pensamiento. Estas cuatro funciones son modificadas por dos actitudes principales: introversión y extraversión. A partir de esta teoría se desarrolló el Indicador Myers-Briggs que cuenta con 16 combinaciones tipológicas (8 tipos más que en la tipología junguiana clásica) de las cuales cuatro son del tipo sentimiento:

INFP: introvertido, intuitivo, sentimiento, perceptivo

ISFP: introvertido, sensitivo, sentimiento, perceptivo

ENFJ: extrovertido, intuitivo, sentimiento, calificador

ESFJ: extrovertido, sensitivo, sentimiento, calificador

Los dos primeros pertenecen al sentimiento introvertido con orientación intuitiva y sensitiva respectivamente, y los dos últimos al sentimiento extrovertido con orientación intuitiva y sensitiva, también respectivamente.

Referencias

Bibliografía

Enlaces externos

# data[].attributes.attachment_link.description
Sentimiento se refiere tanto a un estado de ánimo como también a una emoción conceptualizada que determina el estado de ánimo.​​ Por tanto, "el estado del sujeto caracterizado por la impresión afectiva que le causa determinada persona, animal, cosa, recuerdo o situación en general".​ En ciencia cognitiva se ha comprobado que el funcionamiento normal del cerebro cambia según el estado de ánimo subyacente, y que en ocasiones incluso las decisiones racionales de las personas pueden verse notoriamente afectadas por los sentimientos.

# data[].attributes.headline
La piràmide per tindre una bona alimentació.

# data[].attributes.subject
La piràmide per tindre una bona alimentació.

# data[].attributes.body
Un vídeo sobre els canvis físics: https://www.ccma.cat/tv3/alacarta/quequicom/ladolescencia/video/5706901/

Web:
https://salut.escolalamaquinista.cat/2019/01/31/canvis-fisics-a-la-pubertat-sexualitat/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'adolescència comença amb canvis físics sobtats i imprevisibles i canvis psicològics que impliquen una crisi de la identitat, d'emocions contrastades i de noves relacions socials.

El canvi hormonal posa en marxa les pulsions, juntament amb el descobriment d'un cos sexuat que els empeny i els precipita cap a ser adults i alhora deixar el cos infantil.

La crisi d'identitat es dóna mentre l'adolescent es troba en aquesta incertesa sobre el que ha estat fins ara i el que és ara i serà.

No volen fer el que els pares volen, és una forma de diferenciar-se d'ells, de separar-se i mostrar la seva autonomia i creixement.

Canvis físics

Els signes més evidents de quan nois i noies esdevenen adolescents són els canvis corporals associats a la pubertat.

En la noia l'aparició del pèl púbic i el desenvolupament dels pits són els primer signes dels canvis físics que tindran durant la pubertat. La pubertat acaba fisiològicament amb la menarquia, que és la primera menstruació. Arriba aproximadament 2 anys desprès de la aparició dels primers signes de pubertat, entre els 12 i els 13 anys.

En el noi, es donen els primers canvis corporals amb l'aparició del primer pèl púbic, entre els 12 i els 13 anys. La pubertat s'inicia de fet cap als 11 anys amb l'augment del volum dels testicles. Aquests canvis s'allarguen fins arribar a l'estat adult, cap als 16-18 anys. La primera ejaculació conscient, és un signe considerat com a paral·lel a l'aparició de la menarquia en les noies i és la que simbòlicament finalitza el procés de la pubertat. Això passa cap als 15 anys.

Tant en nois com en noies, els canvis hormonals poden desencadenar l'acné, que pot comportar una baixada en la seva autoestima.

Canvis psíquics

L'adolescent es troba en una cruïlla amb diverses direccions a seguir i sent que és la seva decisió i no la dels pares que determinarà el seu futur. A mesura que els joves posen a prova les seves noves capacitats, comencen a qüestionar la manera com els pares plantegen les coses.
EL DOL DE LA INFÀNCIA:
És la pèrdua de la protecció que rep l'infant. L'abandonament de la infància és inevitable i li suposa deixar relacions de gran dependència en un moment de incerteses i dubtes. Els pares ja no són aquells que ho saben tot, que tot ho poden resoldre, els pares idealitzats de la infància. Aquesta situació de des idealització fa que l'adolescent se senti molt desorientat.
CANVIS DE L'ESTAT ANÍMIC:
Són canvis sobtats en què es pot passar de l'alegria a la malenconia amb una rapidesa sorprenent. Per un costat té por a créixer, i per l'altre por a quedar-se petit.
CANVIS EN EL PENSAMENT:
Volen comprovar el que saben, qüestionen i reflexionen sobre temes existencials i profunds, valors de solidaritat, justícia social, cercant una mirada pròpia i genuïna.

Els canvis que es donen coincideixen també amb els canvis propis de la època que els toca viure. Tot plegat fa que s'enfrontin a desafiaments, molts d'ells diferents als dels pares quan tenien la mateixa edat

Dubtes i incertesa

Alguns adolescents es preocupen perquè no saben si el seu cos es desenvolupa amb normalitat i necessiten informació que sovint els costa demanar, se'ls pot facilitar des de casa, o bé a traves del metge. Davant del creixement desigual entre el físic i la maduració psicològica,cal tenir en compte el nivell d'exigència ja que pot sentir-se tractat d'acord amb la seva aparença física però no pas amb el seu nivell de maduresa real. Podem trobar-nos tractant-lo de forma adulta o infantilitzant-lo, el que pot provocar-li inseguretats i pors a créixer.

Quan cal demanar ajuda professional

Si presenta un període de tristesa més llarg de l'habitual, o que la malenconia fos excessiva.

Si observem una preocupació obsessiva per la imatge del seu cos.

Quan la intimitat es converteix en un aïllament.

Evitar la insistència en la crítica al seu gust personal i el seu aspecte físic.

Permetre que s'expressin els fa sentir-se respectats i al mateix temps aprenen a respectar als altres. Si tanca la porta de la habitació, cal respectar la seva intimitat.

Tolerar la crítica i discussió dins d'uns paràmetres de respecte mutu. No entrar en la confrontació directa ja que, l'oposició del adolescent és per ell una necessitat d'afirmació vital.

Hem de permetre que s'equivoqui. Evitar supervisar contínuament el que fa, doncs el fa sentir que el tracteu com a un nen petit.

Preguntes amb resposta
Quan es produeixen els primers canvis corporals?
Entre els deu anys i mig i els onze en les noies i entre els dotze i mig i els tretze en els nois, tot i que la seva aparició pot tenir lloc des dels vuit fins als setze anys.
Com podem tractar els canvis sobtats de l'humor?
Comprendre que sovint formen part del conflicte intern que experimenten a l'hora de fer front a aspectes infantils presents i confrontats amb altres anhels de futur, reptes, i il·lusions.

Pacient derivat per l'institut, al presentar desinterès en els estudis i baix estat d'ànim. Abandona activitats extraescolars. Timidesa e introversió. Poca confiança en les seves possibilitats d'èxit. Pors que van apareixent en les diferents esferes: social, personal, familiar que el bloquegen en la presa de decisions.

Es proposa com a pla terapèutic, psicoteràpia individual pel noi amb el focus posat en enfortir la seva identitat de manera que va descobrint que li agradaria ser i fer, com expressar aquest desig als pares. La seva por a créixer i al possible fracàs el tancava a casa. Els pares van ser atesos en un espai terapèutic diferenciat. Es proposa també un reforç extraescolar. En un període de unes deu sessions, es produeix un canvi en els diferents àmbits, que millora significativament l'estat del pacient. Repercuteix en les relacions familiars. Pot començar a pensar en plans de futur.

Referències Bibliogràfiques
Llibres:

Aznar, M. Balcells, M. Gibert, M. Palau i T. Ribalta (2009) Fundació Orienta. Tinc un adolescent a casa. Guia per a una convivència saludable. Àrea de Salut Pública i Consum de la Diputació de Barcelona.

Braconnier, A; Marcelli,D.(2005) Psicopatologia del adolescente. Manual. 2ª edición Barcelona. E.Masson S.A.
Articles per saber-ne més:
Feduchi Benlliure, Luis; "El adolescenteantesufuturo". Revista: Temas de psicoanálisis Núm. 1 - Enero 2011.
http://www.lavanguardia.com/estilos-de-vida/20120518/54294028202/los-porques-del-adolescente.html#ixzz2XcffEcTT

# data[].attributes.attachment_link.title
ELS CANVIS DE L'ADOLESCENT - Fundación Orienta

# data[].attributes.attachment_link.description
L'adolescència comença amb canvis físics sobtats i imprevisibles i canvis psicològics que impliquen una crisi de la identitat, d'emocions contrastades i de noves relacions socials. El canvi hormonal posa en marxa les pulsions, juntament amb el descobriment d'un cos sexuat que els empeny i els precipita cap a ser adults i alhora deixar el cos infantil.