# data[].attributes.body
Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která zazněla na pohřbu dne           10. 1. 2015 v Jeseníku.


Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která
zazněla na pohřbu dne           10. 1.
2015 v Jeseníku.

Br. farář Adolf Petr se narodil 17. 3. 1932 ve Velkém Tresném, na
Vysočině. Studoval na reálném gymnáziu v Brně, po maturitě dva roky učil na základní škole v Petřvaldě a zároveň studoval pedagogickou fakultu v Olomouci. Následně byl přijat na theologickou fakultu v Praze, kterou dokončil v roce 1957.
Po fakultě vypomáhal při stavbě sborového domu v Javorníku a současně vypomáhal tamnímu nemocnému faráři. 1. dubna 1957 si jej javornický sbor zvolil za svého kazatele. Bratr Adolf Petr ukončil práci v tomto sboru v březnu 2004. Mimo kazatelskou činnost v Javorníku také několikrát administroval sbor v Jeseníku, vypomáhal v Českém Těšíně, a jedno období působil jako konsenior moravskoslezského seniorátu.

V roce 1958 se oženil s Hanou, rozenou Milerovou, tedy jejich manželství trvalo takřka 57 let. V roce 1960 se narodila dcera Jana a v roce 1964 syn Ondřej.

Tolik několik stručných informací o jednom životě, o životě jednoho faráře. Ale to by bylo málo. Všichni, jak tu jsme, víme, že je zde plno dalších důležitých věcí, které nejde vložit do slov, možná ani je nejde
vyjádřit. K Adolfu Petrovi patří Travná, to zkrátka nelze pominout. Všichni známe historií celé té akce, nakonec si ji můžete přečíst v programech, nebudu to opakovat. Ale něco bych přece jen zmínil, něco, co se nedá dát do zpráv, do
mailu, nedá vytisknout na nástěnku. Travná, to jsou přece v prvé řadě vztahy.
Tak jsme to prožívali od počátku. Určitě, důležitý je barák, stavby, brigády, ale my zde přítomní cítíme ještě něco, co vše převyšuje. Snad bychom to mohli vložit právě do toho slova Setkávání. Ale pořád je to málo. 

Travnou prošla velká spousta lidí, neexistuje žádná kartotéka, byť jsme se o to pokoušeli a možná ještě pokoušíme. A tato spousta
lidí byla nějak zasažena. Zasažena Boží milosti, to je přece úžasné. A Boží milost potřebuje služebníky. S jedním z nich se dnes loučíme. Každý se svou vzpomínkou, se svou myšlenkou, osobní zkušeností a hlavně s vděčnosti. Bratr Adolf Petr a jeho manželka Hana byli a jsou ti, kteří nás spojovali, kteří nám
předávali to úžasné evangelium. Evangelium služby, podpory, naslouchání a přítomnosti. Byli jsme spolu v těžkých chvílích jak osobních, tak i travňáckých. Měli jsme v sobě oporu ať už v létech komunistické totality, tak i v letech dalších. Prožívali jsme spolu bezmoc, když zněla vůči němu slova
odsuzování, lidského soudu a zloby, ale prožívali jsme také vzájemnou podporu, společné modlitby a víru, že lidská zloba ničím reálným nepodložená má také své hranice. Je to za námi, možná zůstává hořkost, ale ta nebude mít dlouhého
trvání. Nakonec to biblické slovo. „po ovoci poznáte je“ přesvědčuje. Původní myšlenka Travné je přítomna. Dům Setkávání je stále v provozu a někdy jeho kapacita praská ve švech, zvěst o Ježíši Kristu zní dále, nic více není
důležitější.
Bratr farář Adolf Petr zemřel 5. 1. 2015 ve věku nedožitých 83 let. Zemřel pokorný služebník Páně, úžasný zprostředkovatel Boží
milosti, člověk, který měl Dar spojovat lidi, předávat Boží zvěst pro nás všechny tak pochopitelným způsobem. 
A v Boží milost věřil i ve své vyčerpávající nemoci. Když jsme spolu hovořili o věcech na tomto světě posledních, byl v úžasné pokoře. Spolu jsme si opakovali se slzami, ale s velkou naději slova
evangelické písně: „Tak jaký jsem, ač
nemám nic, však, že mi krev tvá kyne vstříc a že mne voláš víc a víc Beránku Boží k tobě jdu. Tak jaký jsem, ač všechno víš, mne přijmeš, spasíš, potěšíš, však ty svých slibů nerušíš, Beránku Boží k tobě jdu.“

Antonín Plachý

📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých
Kousek z rozhovoru s Adolfem Petrem pro Radio Proglas, 28. 10. 2014 (1:07)
https://dl.dropboxusercontent.com/u/63355226/podzimni_travna/povzbuzeni_od_adolfa_petra.mp3

Takového jsem ho poznala: Zasněného
Takového jsem ho poznala: Zasněného
Adolf se nebál snít. Nebál se snít o velkých věcech. 

# data[].attributes.headline
Velikonoce 1993 - vysluhování VP v kostele na Travné

# data[].attributes.subject
Velikonoce 1993 - vysluhování VP v kostele na Travné

# data[].attributes.headline
Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která
zazněla na pohřbu dne           10. 1.
2015 v Jeseníku.

# data[].attributes.subject
Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která
zazněla na pohřbu dne           10. 1.
2015 v Jeseníku.

# data[].attributes.body
Br. farář Adolf Petr se narodil 17. 3. 1932 ve Velkém Tresném, na Vysočině. Studoval na reálném gymnáziu v Brně, po maturitě dva roky učil na základní škole v Petřvaldě a zároveň studoval pedagogickou fakultu v Olomouci. Následně byl přijat na theologickou fakultu v Praze, kterou dokončil v roce 1957.
Po fakultě vypomáhal při stavbě sborového domu v Javorníku a současně vypomáhal tamnímu nemocnému faráři. 1. dubna 1957 si jej javornický sbor zvolil za svého kazatele. Bratr Adolf Petr ukončil práci v tomto sboru v březnu 2004. Mimo kazatelskou činnost v Javorníku také několikrát administroval sbor v Jeseníku, vypomáhal v Českém Těšíně, a jedno období působil jako konsenior moravskoslezského seniorátu.

V roce 1958 se oženil s Hanou, rozenou Milerovou, tedy jejich manželství trvalo takřka 57 let. V roce 1960 se narodila dcera Jana a v roce 1964 syn Ondřej.

Tolik několik stručných informací o jednom životě, o životě jednoho faráře. Ale to by bylo málo. Všichni, jak tu jsme, víme, že je zde plno dalších důležitých věcí, které nejde vložit do slov, možná ani je nejde vyjádřit. K Adolfu Petrovi patří Travná, to zkrátka nelze pominout. Všichni známe historií celé té akce, nakonec si ji můžete přečíst v programech, nebudu to opakovat. Ale něco bych přece jen zmínil, něco, co se nedá dát do zpráv, do mailu, nedá vytisknout na nástěnku. Travná, to jsou přece v prvé řadě vztahy. Tak jsme to prožívali od počátku. Určitě, důležitý je barák, stavby, brigády, ale my zde přítomní cítíme ještě něco, co vše převyšuje. Snad bychom to mohli vložit právě do toho slova Setkávání. Ale pořád je to málo.
Travnou prošla velká spousta lidí, neexistuje žádná kartotéka, byť jsme se o to pokoušeli a možná ještě pokoušíme. A tato spousta lidí byla nějak zasažena. Zasažena Boží milosti, to je přece úžasné. A Boží milost potřebuje služebníky. S jedním z nich se dnes loučíme. Každý se svou vzpomínkou, se svou myšlenkou, osobní zkušeností a hlavně s vděčnosti. Bratr Adolf Petr a jeho manželka Hana byli a jsou ti, kteří nás spojovali, kteří nám předávali to úžasné evangelium. Evangelium služby, podpory, naslouchání a přítomnosti. Byli jsme spolu v těžkých chvílích jak osobních, tak i travňáckých. Měli jsme v sobě oporu ať už v létech komunistické totality, tak i v letech dalších. Prožívali jsme spolu bezmoc, když zněla vůči němu slova odsuzování, lidského soudu a zloby, ale prožívali jsme také vzájemnou podporu, společné modlitby a víru, že lidská zloba ničím reálným nepodložená má také své hranice. Je to za námi, možná zůstává hořkost, ale ta nebude mít dlouhého trvání. Nakonec to biblické slovo. „po ovoci poznáte je“ přesvědčuje. Původní myšlenka Travné je přítomna. Dům Setkávání je stále v provozu a někdy jeho kapacita praská ve švech, zvěst o Ježíši Kristu zní dále, nic více není důležitější. Bratr farář Adolf Petr zemřel 5. 1. 2015 ve věku nedožitých 83 let. Zemřel pokorný služebník Páně, úžasný zprostředkovatel Boží milosti, člověk, který měl Dar spojovat lidi, předávat Boží zvěst pro nás všechny tak pochopitelným způsobem.
A v Boží milost věřil i ve své vyčerpávající nemoci. Když jsme spolu hovořili o věcech na tomto světě posledních, byl v úžasné pokoře. Spolu jsme si opakovali se slzami, ale s velkou naději slova evangelické písně: „Tak jaký jsem, ač nemám nic, však, že mi krev tvá kyne vstříc a že mne voláš víc a víc Beránku Boží k tobě jdu. Tak jaký jsem, ač všechno víš, mne přijmeš, spasíš, potěšíš, však ty svých slibů nerušíš, Beránku Boží k tobě jdu.“

Antonín Plachý

# data[].attributes.headline
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých

# data[].attributes.subject
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých

# data[].attributes.body
Kousek z rozhovoru s Adolfem Petrem pro Radio Proglas, 28. 10. 2014 (1:07) https://dl.dropboxusercontent.com/u/63355226/podzimni_travna/povzbuzeni_od_adolfa_petra.mp3

# data[].attributes.body
Adolf se nebál snít. Nebál se snít o velkých věcech. A i když ten sen za domem, který s Hanou koupili, neviděl dojít svého cíle, mohl vidět mnohem větší naplnění svého snu: Dům žije skrze mladé lidi, kteří si to místo (a nejen to místo) zamilovali. Zamilovali si především Boha, kterého mohli / mohou na Travné poznávat. A to díky Adolfovi a Haně. Díky za to, že jsem i já mohla a stále můžu čerpat posilu na své cestě víry skrze to, co se dělo / děje na Travné.

Eva Urbanová

# data[].attributes.body
Jsem vděčna Bohu za to, že jsme já i moje děti mohli poznat Adolfa. Člověka hluboce věřícího, který dokázal spojovat lidi navzdory jejich odlišnostem. Jsem vděčna Bohu za Hanu, bez které by to měli Adolf i Travná velmi těžké. Pro oba dva platí v plné míře, že není důležité, kolik času s člověkem strávíme, ale jak hlubokou stopu v nás toto setkání zanechá....s úctou Broňa, Jarča, Mira

# data[].attributes.body
Já jsem poznala Adolfa asi o hodinu dříve než Travnou. To jsme se cestou na hudební soustředění se Štěpánem Jančou, Merlinem a Sirem zastavili na faře v Javorníku. Nevím, co jsme si tehdy s Adolfem a Hanou povídali, ale vím, že ještě před vstupem na Travnou jsem věděla, že tam budu jezdit ráda - kdyby kvůli ničemu, tak kvůli Adolfovi a Haně. Adolf měl obrovské sdrce a v něm si našel místo snad pro každého, koho poznal. V jeho přítomnosti se člověk cítil plný energie, dobré nálady a hlavně klidně a v bezpečí... Adolf svým přístupem inspiroval a změnil mnoho životů a já jsem vděčná, že můj mohl být jedním z nich. Mariana Kaiser (Olšarová)

# data[].attributes.body
📎 Adolf Petr
Adolf Petr
Adolf Petr
"Tvému jménu vzdávám chválu za tvé milosrdenství a za tvou věrnost." (Ž 138,2) (z dnešních Hesel)
Dnes ráno zemřel Adolf Petr. (Travná, Javorník.)

📎 Photo
Velikonoce 1993 - vysluhování VP v kostele na Travné
Velikonoce 1993 - vysluhování VP v kostele na Travné
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Padlet ist der einfachste Weg der Welt, zusammenzuarbeiten.
Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která zazněla na pohřbu dne           10. 1. 2015 v Jeseníku.


Vzpomínka na bratra faráře Adolfa Petra, která
zazněla na pohřbu dne           10. 1.
2015 v Jeseníku.

Br. farář Adolf Petr se narodil 17. 3. 1932 ve Velkém Tresném, na
Vysočině. Studoval na reálném gymnáziu v Brně, po maturitě dva roky učil na základní škole v Petřvaldě a zároveň studoval pedagogickou fakultu v Olomouci. Následně byl přijat na theologickou fakultu v Praze, kterou dokončil v roce 1957.
Po fakultě vypomáhal při stavbě sborového domu v Javorníku a současně vypomáhal tamnímu nemocnému faráři. 1. dubna 1957 si jej javornický sbor zvolil za svého kazatele. Bratr Adolf Petr ukončil práci v tomto sboru v březnu 2004. Mimo kazatelskou činnost v Javorníku také několikrát administroval sbor v Jeseníku, vypomáhal v Českém Těšíně, a jedno období působil jako konsenior moravskoslezského seniorátu.

V roce 1958 se oženil s Hanou, rozenou Milerovou, tedy jejich manželství trvalo takřka 57 let. V roce 1960 se narodila dcera Jana a v roce 1964 syn Ondřej.

Tolik několik stručných informací o jednom životě, o životě jednoho faráře. Ale to by bylo málo. Všichni, jak tu jsme, víme, že je zde plno dalších důležitých věcí, které nejde vložit do slov, možná ani je nejde
vyjádřit. K Adolfu Petrovi patří Travná, to zkrátka nelze pominout. Všichni známe historií celé té akce, nakonec si ji můžete přečíst v programech, nebudu to opakovat. Ale něco bych přece jen zmínil, něco, co se nedá dát do zpráv, do
mailu, nedá vytisknout na nástěnku. Travná, to jsou přece v prvé řadě vztahy.
Tak jsme to prožívali od počátku. Určitě, důležitý je barák, stavby, brigády, ale my zde přítomní cítíme ještě něco, co vše převyšuje. Snad bychom to mohli vložit právě do toho slova Setkávání. Ale pořád je to málo. 

Travnou prošla velká spousta lidí, neexistuje žádná kartotéka, byť jsme se o to pokoušeli a možná ještě pokoušíme. A tato spousta
lidí byla nějak zasažena. Zasažena Boží milosti, to je přece úžasné. A Boží milost potřebuje služebníky. S jedním z nich se dnes loučíme. Každý se svou vzpomínkou, se svou myšlenkou, osobní zkušeností a hlavně s vděčnosti. Bratr Adolf Petr a jeho manželka Hana byli a jsou ti, kteří nás spojovali, kteří nám
předávali to úžasné evangelium. Evangelium služby, podpory, naslouchání a přítomnosti. Byli jsme spolu v těžkých chvílích jak osobních, tak i travňáckých. Měli jsme v sobě oporu ať už v létech komunistické totality, tak i v letech dalších. Prožívali jsme spolu bezmoc, když zněla vůči němu slova
odsuzování, lidského soudu a zloby, ale prožívali jsme také vzájemnou podporu, společné modlitby a víru, že lidská zloba ničím reálným nepodložená má také své hranice. Je to za námi, možná zůstává hořkost, ale ta nebude mít dlouhého
trvání. Nakonec to biblické slovo. „po ovoci poznáte je“ přesvědčuje. Původní myšlenka Travné je přítomna. Dům Setkávání je stále v provozu a někdy jeho kapacita praská ve švech, zvěst o Ježíši Kristu zní dále, nic více není
důležitější.
Bratr farář Adolf Petr zemřel 5. 1. 2015 ve věku nedožitých 83 let. Zemřel pokorný služebník Páně, úžasný zprostředkovatel Boží
milosti, člověk, který měl Dar spojovat lidi, předávat Boží zvěst pro nás všechny tak pochopitelným způsobem. 
A v Boží milost věřil i ve své vyčerpávající nemoci. Když jsme spolu hovořili o věcech na tomto světě posledních, byl v úžasné pokoře. Spolu jsme si opakovali se slzami, ale s velkou naději slova
evangelické písně: „Tak jaký jsem, ač
nemám nic, však, že mi krev tvá kyne vstříc a že mne voláš víc a víc Beránku Boží k tobě jdu. Tak jaký jsem, ač všechno víš, mne přijmeš, spasíš, potěšíš, však ty svých slibů nerušíš, Beránku Boží k tobě jdu.“

Antonín Plachý

📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
📎 Photo
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých
Jít jinou cestou a nést břemena jedni druhých
Kousek z rozhovoru s Adolfem Petrem pro Radio Proglas, 28. 10. 2014 (1:07)
https://dl.dropboxusercontent.com/u/63355226/podzimni_travna/povzbuzeni_od_adolfa_petra.mp3

Takového jsem ho poznala: Zasněného
Takového jsem ho poznala: Zasněného
Adolf se nebál snít. Nebál se snít o velkých věcech. A i když ten sen za domem, který s Hanou koupili, neviděl dojít svého cíle, mohl vidět mnohem větší naplnění svého snu: Dům žije skrze mladé lidi, kteří si to místo (a nejen to místo) zamilovali. Zamilovali si především Boha, kterého mohli / mohou na Travné poznávat. A to díky Adolfovi a Haně. Díky za to, že jsem i já mohla a stále můžu čerpat posilu na své cestě víry skrze to, co se dělo / děje na Travné.

 Eva Urbanová

Poděkování
Poděkování
Jsem vděčna Bohu za to, že jsme já i moje děti mohli poznat Adolfa. Člověka hluboce věřícího, který dokázal spojovat lidi navzdory jejich odlišnostem. Jsem vděčna Bohu za Hanu, bez které by to měli Adolf i Travná velmi těžké. Pro oba dva platí v plné míře, že není důležité, kolik času s člověkem strávíme, ale jak hlubokou stopu v nás toto setkání zanechá....s úctou Broňa, Jarča, Mira

Energie, dobrá nálada
Energie, dobrá nálada
Já jsem poznala Adolfa asi o hodinu dříve než Travnou. To jsme se cestou na hudební soustředění se Štěpánem Jančou, Merlinem a Sirem zastavili na faře v Javorníku. Nevím, co jsme si tehdy s Adolfem a Hanou povídali, ale vím, že ještě před vstupem na Travnou jsem věděla, že tam budu jezdit ráda - kdyby kvůli ničemu, tak kvůli Adolfovi a Haně. Adolf měl obrovské sdrce a v něm si našel místo snad pro každého, koho poznal. V jeho přítomnosti se člověk cítil plný energie, dobré nálady a hlavně klidně a v bezpečí... Adolf svým přístupem inspiroval a změnil mnoho životů a já jsem vděčná, že můj mohl být jedním z nich. Mariana Kaiser (Olšarová)

Travná
Travná
odpočinek u moře
odpočinek u moře
loučení
loučení
velikonoční návštěva
velikonoční návštěva
Léto 1994
Léto 1994
Na brigádě v roce 1998
Na brigádě v roce 1998
Ekumeně nakloněn
Ekumeně nakloněn
Moje první setkání s Adolfem...
Moje první setkání s Adolfem...
se odehrálo v prosinci roku 99. Charlie mě zlanařil jet do Javorníka. Jel jsem sám vlakem. Adolfovi jsem den předtím volal, že dorazím. Vystoupil jsem z vlaku a ptal se na faru. Když jsem tam dorazil, přivítal mě srdečný mužíček a pozval dovnitř. Hana mi dala čaj a vánočku. Adolf mi okamžitě nabídl tykání. Povídali jsme si a on mě pak odvezl autem na Travnou. Můj první dojem z něj byl, že se známe odjakživa. Snad i proto, že mi o něm Charlie tolik vyprávěl, ale způsobila to i Adolfova osobnost, jeho zapálenost pro Boží věci a láska k lidem, ke mně, bezpodmínečné přijetí.... Ještě jedna důležitá vzpomínka: je tomu více než 10 let, pomáhal  jsem tehdy v létě na faře. Bylo mi smutno, že jsem dosud sám. Cosi jsme stěhovali z presbyterny do patra. Svěřil jsem své pocity Adolfovi a prosil ho o modlitbu a on se za mne a se mnou modlil. A odpověď na tuto modlitbu je moje žena Renata. Radim Šupčík
Děkuji za službu...
Děkuji za službu...
Není mnoho pastorů, kteří by ovlivnili několik generací mladých lidí. Setkávání na Travné byla pro mne v době mého dospívání tak moc důležitá, jsou to chvíle, které si pamatuji a na které vzpomínám. Dnes jezdí na Travnou moje děti a věřím, že i v jejich životě mají tato setkání důležité místo. Děkuji za Vaši službu Hano a Adolfe, děkuji za vždycky otevřené dveře a opravdovou a upřímnou pohostinnost. Děkuji... Hana Martýnková (Barešová)

Travná 1987
Travná 1987
V montérkch
V montérkch
📎 Photo
📎 Photo
Vzácné dary
Vzácné dary
Jsem přesvědčena, že nám Pán skrze Adolfa zjevoval Boží Otcovskou přirozenost. To jeho nadšení mladými lidmi - vždyť kolik jich znal jménem. 

Ta jeho praktická láska projevující se nejen slovy, ale činy.  Koupím pro naše mládežníky barák, ať se mají kde scházet. A dáme ho spolu dokupy. 

Ta touha mít s náma společenství duchovní i prosté člověčí. A ten vtip znáte? 

V mládí jsme přirozeně nasávali jeho přijetí, nadšení, víru. A když jsme dospělí, zkušenější, o to více víme, jak vzácné dary jsme na Travné skrze Adolfa dostávali. Děkujeme. Hana Kameníková 

Sláb, a přece silný
Sláb, a přece silný
Adolf, jakého jsem za ty necelé 4 roky zažila já, byl už chatrného zdraví a fyzicky sláb. V čem naopak silou oplýval, bylo to, jak dokázal promlouvat - z hloubky vlastního srdce hluboko do srdcí posluchačů. Sice se sotva držel na nohou a dech mu docházel, přesto však kolem sebe vždy šířil mocné vlny radosti a pokoje. To, spolu narůstajícím množstvím požehnání, které jsem skrze Travnou - a potažmo tedy také skrze Adolfa - mohla přijmout, brzy způsobilo, že jsem v jeho přítomnosti ani nedutala a jen pozorně naslouchala, a tak mnohé čerpala.
Díky za Travnou i jednoduše za to, kým jste byl.
Jitka Vlčinská

...jako mládežníka si
 ...jako mládežníka si mě bratře velmi oslovil...putoval jsem poněkolikráte na Travnou v čase zim...uprostřed tvrdých hor bydlelo si srdce laskavé...a hladil si slovem i úsměvem...málo je takových Mužů, co se nadchnou pro Boží Slovo...vnímal jsem u něj "modli se a pracuj"...škoda je to..."díky Otče za život Adolfa"mir@

Děkujeme
Děkujeme
Za všechno co jsme díky tobě mohli přijmout. A bylo toho opravdu hodně.

Jarek a Jana Brančíkovi

# data[].attributes.body
se odehrálo v prosinci roku 99. Charlie mě zlanařil jet do Javorníka. Jel jsem sám vlakem. Adolfovi jsem den předtím volal, že dorazím. Vystoupil jsem z vlaku a ptal se na faru. Když jsem tam dorazil, přivítal mě srdečný mužíček a pozval dovnitř. Hana mi dala čaj a vánočku. Adolf mi okamžitě nabídl tykání. Povídali jsme si a on mě pak odvezl autem na Travnou. Můj první dojem z něj byl, že se známe odjakživa. Snad i proto, že mi o něm Charlie tolik vyprávěl, ale způsobila to i Adolfova osobnost, jeho zapálenost pro Boží věci a láska k lidem, ke mně, bezpodmínečné přijetí.... Ještě jedna důležitá vzpomínka: je tomu více než 10 let, pomáhal  jsem tehdy v létě na faře. Bylo mi smutno, že jsem dosud sám. Cosi jsme stěhovali z presbyterny do patra. Svěřil jsem své pocity Adolfovi a prosil ho o modlitbu a on se za mne a se mnou modlil. A odpověď na tuto modlitbu je moje žena Renata. Radim Šupčík

# data[].attributes.body
Není mnoho pastorů, kteří by ovlivnili několik generací mladých lidí. Setkávání na Travné byla pro mne v době mého dospívání tak moc důležitá, jsou to chvíle, které si pamatuji a na které vzpomínám. Dnes jezdí na Travnou moje děti a věřím, že i v jejich životě mají tato setkání důležité místo. Děkuji za Vaši službu Hano a Adolfe, děkuji za vždycky otevřené dveře a opravdovou a upřímnou pohostinnost. Děkuji... Hana Martýnková (Barešová)

# data[].attributes.body
Jsem přesvědčena, že nám Pán skrze Adolfa zjevoval Boží Otcovskou přirozenost. To jeho nadšení mladými lidmi - vždyť kolik jich znal jménem.

Ta jeho praktická láska projevující se nejen slovy, ale činy. Koupím pro naše mládežníky barák, ať se mají kde scházet. A dáme ho spolu dokupy.

Ta touha mít s náma společenství duchovní i prosté člověčí. A ten vtip znáte?

V mládí jsme přirozeně nasávali jeho přijetí, nadšení, víru. A když jsme dospělí, zkušenější, o to více víme, jak vzácné dary jsme na Travné skrze Adolfa dostávali. Děkujeme. Hana Kameníková

# data[].attributes.body
Adolf, jakého jsem za ty necelé 4 roky zažila já, byl už chatrného zdraví a fyzicky sláb. V čem naopak silou oplýval, bylo to, jak dokázal promlouvat - z hloubky vlastního srdce hluboko do srdcí posluchačů. Sice se sotva držel na nohou a dech mu docházel, přesto však kolem sebe vždy šířil mocné vlny radosti a pokoje. To, spolu narůstajícím množstvím požehnání, které jsem skrze Travnou - a potažmo tedy také skrze Adolfa - mohla přijmout, brzy způsobilo, že jsem v jeho přítomnosti ani nedutala a jen pozorně naslouchala, a tak mnohé čerpala. Díky za Travnou i jednoduše za to, kým jste byl. Jitka Vlčinská

# data[].attributes.body
...jako mládežníka si mě bratře velmi oslovil...putoval jsem poněkolikráte na Travnou v čase zim...uprostřed tvrdých hor bydlelo si srdce laskavé...a hladil si slovem i úsměvem...málo je takových Mužů, co se nadchnou pro Boží Slovo...vnímal jsem u něj "modli se a pracuj"...škoda je to..."díky Otče za život Adolfa"mir@

# data[].attributes.body
Za všechno co jsme díky tobě mohli přijmout. A bylo toho opravdu hodně.

Jarek a Jana Brančíkovi

# data[].attributes.body
Nyní propouštíš svého služebníka, Pane, podle svého slova, neboť mé oči viděly tvé spasení. L 2, 29-30

Dobrý Pane Bože, děkuji Ti za Tvého věrného služebníka, bratra faráře Adolfa Petra. Děkuji Ti za vše, co jsi mu dal vykonat dobrého na Travné i jinde. Děkuji Ti za Jeho službu, která byla ke Tvé slávě a k dobru mnohých. I když jsem bratra Adolfa nikdy osobně nepoznal, chvála Tobě, Pane Bože, za něj!

Zapletal Alda, FS ČCE Olomouc

# data[].attributes.body
Adolfova promluva při nedělní bohoslužbě v Javorníku

# data[].attributes.body
Moje první Travná, Velikonoce blahé paměti... Jako dva nejmladší účastníci jsme utíkali z "nudného" duchovního programu stavět přehrádky na potoce. Jenže pokaždé, když jsme odešli na jídlo, našli jsme svou velkostavbu rozbouranou, takže jsme museli stavět znovu a znovu. Poté, co se to opakovalo asi pětkrát, přišel Adolf a říká: "Neviděli jste, kdo pořád staví ty hrázky na potoce? Je to zakázané, já to vždycky rozvalím a někdo mi to natruc znova obnovuje!"

Štěpán Janča

# data[].attributes.body
Adolf nikdy nevystupoval jako učitel, nepoučoval, nemoralizoval ani nenapomínal, a přece zjišťuju znova a znova, kolik jsem toho od něho odkoukal a nasál. Od úplně nejobyčejnějších praktických zkušeností (kopání základů, míchání malty, nakládání kamionů, apod.), přes neuvěřitelně trpělivé a laskavé zvládání rozjívených mládežníků (klid s jakým zvládnul umyvadlo, rozbité při nějaké bláznivé hře, a další průšvihy), až po velmi niternou, biblicky zakotvenou, a přitom otevřenou, srozumitelnou a sdělnou zbožnost...

Díky Adolfe.

A co by byl Adolf bez Hany?

Takže velké díky oběma.

Štěpán Janča

# data[].attributes.body
Protože tráva tam byla o pár dní dřív než Adolf:-)

# data[].attributes.body
"Hledej Boha takového jaký opravdu je a ne jak ti ho ukazujeme my lidé."
To mi pomohlo při hledání a rozhodování a kdykoli když jsem byl v otázce jak dál.

# data[].attributes.body
Vzpomínám si, že neposeděl. Furt v pohybu. Nedokončené věty a boje na deseti frontách. Výbuchy smíchu, objetí nově přicházejícím, Travná jako charizmatické hnízdo a přitom sám o víře vždycky jen koktal. Mezi všemi moudrými a zdrženlivými teď bude chybět jeho samsonovský zápal. Milá Hano, díky že jste s ním byla až do konce. Pane Bože, díky za Adolfa Petra.

Petr Sláma

# data[].attributes.body
Vzpomínáme na Adolfa i Hanu a jejich úsměv, vděčnost, věrnost Bohu. Jsou pro nás příkladem.

Lenka a Charlie Navrátilovi

# data[].attributes.body
Adolfa jsem osobně poznat nestihl, ale tento rok jsem stihl poznat jeho dílo na Travné. Symbolicky přikládám fotku ze shledání, doufám, že skrze Travnou Adolf bude žít ještě dlouho, a že jeho dílo pozná ještě mnoho lidí. Díky ti za to! Kéž by každý zachoval na světě takovou věc.

# data[].attributes.body
Hluboký zármutek. Děkuji za vše, co mi "Petr" v mém dospívání dal. Vzpomínám na Travnou, na výlet do Německa. Přestože jsme se roky neviděli, byl a zůstane stále v mém srdci. Ještě jednou díky, Petře .... Renáta Ulmannová

# data[].attributes.body
S díky vzpomínám. (Nejen) pro mě Travná v období dospívání hodně znamenala - a mohl za to Adolf :-) Pamatuji se, že v jednom kázání řekl něco jako: Je možné, že se - jako křesťané - nadřete jako koně, ale nebojte se toho, stojí to za to. Odpočívej v pokoji, Adolfe, vpravdě ses nadřel dost a dost - a tvoje práce nebyla marná. Boží pokoj a potěšení Haně. Jarda Hojný

# data[].attributes.headline
2 Adolfovy hlášky, na které nikdy nezapomenu:

# data[].attributes.subject
2 Adolfovy hlášky, na které nikdy nezapomenu:

# data[].attributes.body
1. Špína hřeje a za 14 dnů odpadne sama

2. Nejlepší zelenina je propasírovaná přes prase.

# data[].attributes.headline
Stáří a nemoci nesl bez stěžování si. Když ho jeho tělesná schránka přestávala poslouchat, jako by říkal: "Ještě sis mě, Hospodine, k sobě nezavolal."

# data[].attributes.subject
Stáří a nemoci nesl bez stěžování si. Když ho jeho tělesná schránka přestávala poslouchat, jako by říkal: "Ještě sis mě, Hospodine, k sobě nezavolal."

# data[].attributes.body
"Tvému jménu vzdávám chválu za tvé milosrdenství a za tvou věrnost." (Ž 138,2) (z dnešních Hesel)
Dnes ráno zemřel Adolf Petr. (Travná, Javorník.)