# data[].attributes.body
1985. gads 24. septembris

# data[].attributes.attachment_link.title
Latvijas noslēpumi: neuzbūvētais Rīgas metro

# data[].attributes.attachment_link.description
Pirmās runas par iespējamo Rīgas metro izskanēja jau pagājuša gadsimta sešdesmitajos gados, taču konkrētāku formu šī ideja ieguva septiņdesmito gadu vidū, kad speciālisti ķērās klāt pie galvaspilsētas transporta satiksmes shēmas izstrādes. Tobrīd nebija ne mazāko šaubu, ka Rīga turpinās uzblīst - kļūs lielāka un biezāka.

# data[].attributes.headline
Rīgas radio un televizijas tornis uzbūvēšana

# data[].attributes.subject
Rīgas radio un televizijas tornis uzbūvēšana

# data[].attributes.body
1986. gads

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Baudi Rīgas panorāmu!

Rīgas radio un televīzijas tornis, pazīstams arī kā Zaķusalas televīzijas tornis, ir 368 metrus augsts. Skatu laukums, kas atrodas 97 metrus virs Zaķusalas, ir augstākais publiski pieejamais skatu punkts Rīgā. No tā var redzēt Vecrīgu, Rīgas centru un Pārdaugavu. Labos laika apstākļos iespējams redzēt Rīgas hidroelektrostaciju Salaspilī un Siguldas augstākos punktus, kā arī Rīgas līci un kuģus tajā.

Televīzijas torņa celtniecība

Torņa celtniecība ilga no 1979. līdz 1984. gadam. Pēc tam turpinājās torņa aprīkošana, un 1985. gada decembrī no torņa testa režīmā tika uzsākta televīzijas apraide. Pastāvīga televīzijas signāla pārraide tika uzsākta 1986. gadā, taču celtniecības un montāžas darbi tika pilnībā pabeigti 1989. gadā.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
latvijas valsts radio un televīzijas centrs

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
latvijas valsts radio un televīzijas centrs.

# data[].attributes.attachment_link.description
Rīgas radio un televīzijas tornis, pazīstams arī kā Zaķusalas televīzijas tornis, ir 368 metrus augsts. Skatu laukums, kas atrodas 97 metrus virs Zaķusalas, ir augstākais publiski pieejamais skatu punkts Rīgā. No tā var redzēt Vecrīgu, Rīgas centru un Pārdaugavu. Labos laika apstākļos iespējams redzēt Rīgas hidroelektrostaciju Salaspilī un Siguldas augstākos punktus, kā arī Rīgas līci un kuģus tajā.

# data[].attributes.body
1987. gads

# data[].attributes.attachment_link.title
Atmodu veicinoši procesi 1986.- 1987.g. - teorija. Latvijas vēsture, 9. klase.

# data[].attributes.attachment_link.description
Teorija tēmā Atmodu veicinoši procesi 1986.- 1987.g..

# data[].attributes.body
1988. gads

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jāņi ir latviešu gadskārtas svētki, ko svin vasaras saulgriežu laikā, kad ir visīsākā nakts un visgarākā diena. Dienu pirms Jāņiem sauc par Zāļu dienu, tās vakaru sauc par Jāņu vakaru, nakti par Jāņu nakti un nākamā diena ir paši Jāņi. Valsts noteiktā Jāņu diena ir 24. jūnijā, kas ir dažas dienas vēlāk par vasaras saulgriežiem. Daļa latviešu diasporas Sibīrijā - 19. gadsimta latviešu kolonistu pēcteči Jāņus svin pēc vecā stila 6. un 7. jūlijā.

Tie ir latviešu tautas lielākie un tradīcijām bagātākie svētki, kurus svin visas paaudzes un visas sabiedrības grupas. Vēsturiski Zāļu diena saistās ar vasaras saulgriežiem, taču datumu nesakritības dēļ saulgriežu svinēšana dažkārt tiek nodalīta no Jāņu dienas.

Viena no būtiskākajām Jāņu tradīcijām ir pīt vainagus. Sievietēm vainagi tiek pīti no puķēm, bet vīriešiem vainagi parasti ir no ozola lapām. Līgošana bieži tiek saistīta ar auglības kultu un nelaimju novēršanu.

Matīss Ārons citēdams Garlību Merķeli, rakstīja: „Tagadējā Jāņa dienā visa latvju tauta svin savus vecu vecos Līgā svētkus, līgodama, diedama, priecādamās."

Nosaukumu Līgosvētki 1900. gadā savā Jāņu dziesmu krājumā lietojis arī folklorists Emilis Melngailis, kurš gan pēc tam 1928. gadā laikrakstā „ Jaunākās Ziņas " rakstīja šādi:

„Izdodams savu pirmo krājumiņu, kuŗā ietilpa tikai Jāņu dziesmas, es jaunās dienās - 1900. - sekodams ierunātai valodai, ka Jānis nav latvisks, biju izgudrojis jaunu vārdu Līgosvētki, kuŗš nu uz kādu laiku ir nomācis īstos senvārdus: Jāņa diena, Jāņanakti; kā jau bieži muļķība nosēžas goda vietā, galda galā, lai ar uz īsu brīdi."

- Emilis Melngailis „Jaunākās Ziņas" 1928. gads

Līdz pat šodienai ar nosaukumu Līgosvētki daļa svinētāju apzīmē Zāļu dienu, Jāņu nakti un Jāņu dienu.Tomēr arvien biežāk savu vietu ieņem latviski pareizais svētku nosaukums Jāņi.

Vasaras saulgriežu laikā līdz Zemei nonāk visvairāk Saules gaismas. Šī enerģija dabā veicina dzīvības vairošanos un augšanu, tāpēc ļoti daudzās pirmatnējās kultūrās šīs dienas tiek svinētas. Tā ir arī viena no vissenākajām Eiropas tautu tradīcijām, kas iezīmē laika cikliskumu un kalpo par atskaites punktu kalendāram. Pēc savas nozīmes tie bija vissvarīgākie gada svētki. Visu nakti jākurina ugunskurs, lai nodrošinātu gaismas pāreju no viena saules gada otrā. Ugunskurā tika dedzināti pērnie vainagi un mesti ziedokļi - lai nākamais cikls būtu auglīgs druvām, cilvēkiem un zvēriem. Tāpēc tika veiktas arī erotiskas darbības, bet par to visu atbildīgs bija Jāņa tēvs. Arī romiešu mitoloģijā dievs Jānuss ( Ianus, izrunā [ˈjaː.nus]) atbild par galu un sākumu. Jaunais cikls (gads) bija jāsagaida tīram - pēc pusnakts bija jāmazgājas rasā, ezerā vai upē. Tāpat arī lēkšana pāri ugunskuram nodrošina attīrīšanos. Visi ciemiņi bija kārtīgi jāpacienā.

Jāņu paražas ir ļoti senas un atrodamas tautas folklorā, bet pirmie svinību apraksti zināmi kopš viduslaikiem. Vēsturnieks Leonīds Arbuzovs pētījumā par latviešu literatūras pieminekļiem pieminējis dažus ievērības cienīgus faktus par Rīgas alus un vīna nesēju amata biedrību. Alus nesēji ir viens no četriem senākajiem amatiem Rīgā. Šī ģilde, saukta par Jāņa ģildi, pastāvēja no 1396. gada līdz pat 1870. gadiem. Tajā lielākoties bija latvieši un jau no 1517. gada arī amata vecākie šajā brālībā bija latvieši. Ierakstus biedrības grāmatās parasti veica garīdznieki. Tieši tajās atrodami vecākie ieraksti latviešu valodā - jau no 15. gadsimta. Jāņa ģildei Jēkaba baznīcā bija pat savs altāris par godu tās aizbildnim Jānim Kristītājam. Būtiska vieta šīs ģildes tradīcijās bija kopīgai svētku svinēšanai, īpašu godu izrādot Jānim Kristītājam, par kura dzimšanas dienu kristīgā baznīca pieņēmusi 24. jūniju.

Jāņa ģilde bija brālība ar gadsimtiem senu vēsturi un pēc L. Arbuzova domām svētki tieši alus un vīna nesēju amata biedrības iespaidā pieņēma dažas tradīcijas. Piemēram, palielinātu alus lietošanu salīdzinot ar citiem svētkiem un ieražu dedzināt mucu, kura tiek uzlikta staba galā. Nav grūti šādu tradīciju sasaistīt ar biedrības aroda specifiku - alus un vīna transportēšanu. Muca staba galā kalpo arī par praktisku līdzekli labākai svētku laukuma izgaismošanai. Tautas tradīcijās uguni kārts galā sauc par pūni (pūnis) un tas dod rituālu saules gaismu, kas tālāk apspīd laukus, dodot tiem svētību, bet Jāņu sieram ir speciāla recepte.

1584. gadā Baltazars Rusovs savā Livonijas hronikā rakstīja, ka „Pie jāņugunīm pa visu lielo zemi ar lielu prieku danco, dzied un lēkā". Zināms, ka tajā laikā Rīgas zvejnieki, mastu brāķētāji un pārcēlāji katru gadu pēc saulgriežiem laivās brauca uz Pārdaugavu vai arī uz kādu Daugavas salu, kur, kopā ar ģimenēm un viesiem dedzinot sārtus, līksmoja līdz pat rīta ausmai.

Kad 1759. gadā bagātais latviešu mastu brāķētājs Jānis Šteinhauers nopirka daļu Zasumuižas, kur aizsākās Zāļu vakara svinēšanas tradīcija. Vēlāk svinēšanu pārcēla uz viņam piederošo Hermeliņa muižu Daugavas labajā krastā. Ap 1790. gadu ieviesās tradīcija arī rīkot svētku uguņošanu uz Daugavas. 1820. gados Rīgas rāte lika pārcelt Daugavmalas Zāļu tirgu pie Šāļu vārtiem Svērtuves ielas galā. 1832. gadā latviešu nedēļas avīze „ Tas Latviešu Ļaužu Draugs " sniedza šādu svētku aprakstu:

Tās divi dienas priekš Jāņiem mums, pilsētniekiem, ik gadus īstas prieka dienas. Pirmās dienas vakarā liels puķu tirgus Daugavas malā sākas. Tad zemnieki, kas tuvumā dzīvo, atnes puķes, kroņus un dažādas zāles, dārznieki atved atkal savas visjaukākās un dārgākās preces, un pilsētnieki nāk un pērk - vai nu kroņus bērniem par prieku, vai puķes kādiem mīļiem par dāvanu, vai kumeles, vai mētras un citādas tādas zāles, kas pret dažādām slimībām palīdz. Citi nāk, gribēdami tik skatīties to lielo ļaužu un, spēlmaņiem spēlējot, staigalē līdz pat tumšumam.

- „Tas Latviešu Ļaužu Draugs" 1832.

Vēl 18. gs. beigās pie kādas nopostītas baznīcas Vīlandes apkārtnē Jāņu vakarā sapulcējušies tūkstošiem cilvēku. Uz drupām dedzināta Jāņuguns, kurā ļaudis metuši ziedojumus. Šķīstīšanās nolūkos sievietes kailas dejojušas ap drupām, citi turpat sēdējuši, ēduši un dzēruši.

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas 1918. gadā, Zāļu dienas svinēšana izvērtās par tautas svētkiem. Tika izteikts priekšlikums, ka 22., 23. un 24. jūniju vajadzētu atzīt par nacionālo svētku dienām, 22. jūnijā svinot Varoņu dienu (atceroties uzvaru Cēsu kaujās), 23. jūnijā Zāļu dienu, bet 24. jūnijā Jāņa dienu.

Padomju laikā svētku svinēšana oficiāli nenotika. No pavārgrāmatām tika izņemtas Jāņu siera receptes un jāņtārpiņi bija jāsauc par spīdekļiem.

1990. gada 3. oktobrī likumā „Par svētku un atceres dienām" Jāņi atkal tika atzīti par valsts svētku dienām.

Pie Jāņuzālēm piederēja gandrīz visi lakstaugi, bet īpaši madaras, ņerbules (nārbuļi jeb zilgalvītes), debestiņas, āboliņš u.c. Ar tām izpušķoja istabas, sētu, pagalmu, tās vija arī vainagos. No kokiem pušķošanai noderīgas bija bērza meijas un ozola zari. Nekad māju nepušķoja ar apses un alkšņa zariem: tos uzskatīja par ļaunā kokiem. Dažas Jāņuzāles bija jāplūc pusdienā, citas Jāņu vakarā, citas rasas laikā Jāņu rītā. Pēc Paula Einhorna 1627. gadā rakstītā:

Jāņa dienai tiek piešķirts tāds spēks un svētums, ka zālēm, kas tai dienā lasītas, esot lielas un brīnišķīgas īpašības pret ugunsgrēkiem, cilvēku un lopu ļaunām sērgām un slimībām

- Pauls Einhorns „Elkdievības un māņticības atspēkojums"

Pie vārtiem un visām durvīm piesēja pīlādža vai bērza meijas. Gan istabā, gan klētī un kūtī tika liktas meijas un aiz griestu sijām aizbāzti nolauzti ozolu, pīlādžu un liepu zari. Ļauno garu un raganu atvairīšanai izmantoja ērkšķus, dadžus un nātres. Jāņu zāles pēc tam izžāvēja un ziemā vai pavasarī deva govīm tūliņ pēc atnešanās. No Zāļu dienā plūktajām zālēm plaucēta tēja tika dota slimiem cilvēkiem un lopiem. Jāņos plūktos pīlādža zariņus sasēja slotiņā, izžāvēja un lietoja bērna apkvēpināšanai, kad tas bija slims vai nobaidījies, kad kāda ļauna acs to bija nolūkojusi.

Vainaga aplis, tāpat kā Jāņu siers un Jāņuguns simbolizēja sauli. Vainagu vīšanai izmantoja dažādus ziedus. Ticēja, ka no trejdeviņām puķēm un zālēm pīts vainags pasargā no nelaimēm un slimībām, atvaira skauģus un nelabvēļus. Tā kā ozoli bija svēti koki, pēc senākajām tradīcijām ozolu vainagu valkāt varēja tikai vīrs vārdā Jānis, viņš arī bija Jāņa tēvs un galvenā svētku persona. Neviena sieviete viņam nedrīkstēja atteikt dejot. Tāpēc arī tik daudz bērniem ir vārds Jānis. Ar ozola vainagiem svētīja zirgus, bites. Arī govīm gani vija vainagus.

Jāņuguns (arī pūdeļa, pundeļa, Jāņu sveces, raganas dedzināšana) dedzināšana no saules rieta līdz lēktam ir saistīta ar ticējumu par gaismas pārnešanu uz nākamo saules gadu. Uguns dedzināšanas vietai jābūt apkārtnes augstākajā vietā, var izmantot arī darvas mucu vai darvotu riteni kārts galā. Tiek sadedzināti pērnie vainagi. Jāņuguns apspīdētie lauki un cilvēki iegūst spēku un auglību. Tāpēc visu nakti nedrīkst gulēt.

Līgošana ir Jāņu dziesmu dziedāšana, kas saistīta ar auglības veicināšanu un nelaimju novēršanu. Zemkopjiem ir ļoti svarīgi, lai druvas un pļavas vējā līgotos, jo ja labība nav padevusies - tā vēl nelīgojas. Līgojamais laiks iesākās divas nedēļas priekš Jāņiem, savu augstāko stāvokli sasniedza Jāņu priekšvakarā un pastāvēja līdz Pētera jeb Māras dienai. Pēc tās vairs nedrīkstēja līgot. Līgošanu Jāņu naktī iesāka pēc vakariņām un turpināja visu nakti gandrīz līdz saules lēktam pie Jāņuguns un arī ejot no mājas uz māju. Apdziedāšanu Jāņos sauc par aplīgošanu - kalpi aplīgoja kungus un saimniekus, meitas puišus un otrādi. Kad vienā mājā visi bija aplīgoti, tad līgotāji devās uz nākamo, pa ceļam līgojot un noskatoties, vai nākamajām mājām piederošie lauki ir sakopti.

Alus un siers

Jāņa dienā dzēra alu un ēda Jāņu sieru, lai nākamajā vasarā augtu mieži un govis dotu vairāk piena. Arī aplīgotājus no kaimiņu mājām pacienāja gan ar sieru, gan ar alu.

Jāņu rītā piena raganas skrej rasu traukdamas un saka: "Viss uz mani, viss uz mani!" Ja kāds to dzird, tad lai saka: "Man kaut pusīti!" Tad arī tam piena netrūks. Raganas tērpušās baltās drānās un izlaidušas vaļējus matus, par raganām Jāņos uzskatīja arī sievas, kuras savas burvestības veica kaimiņu tīrumos un lopu laidaros, tiem kaitējot un atņemot svētību. Ugunī tiek mesti ziedojumi auglībai.

Sievas un jaunas meitas galvā lika vainagus un visas kopā dziedāja, dejoja apkārt ugunskuram, gāja rotaļās. Ticēja, ka ar erotiskām darbībām var labvēlīgi ietekmēt radīšanas spēku.

Jaunais cikls bija jāsagaida tīram - pēc pusnakts bija plikam jāmazgājas rasā, ezerā vai upē.

To atrodot, varēja iegūt bagātību un laimi, izzināt pagātnes un nākotnes noslēpumus. „Kas iegūst papardes ziedu, tas ir laimīgs, jo tam piepildās viss, ko viņš vēlas. Zieda iegūšanu kavē ļauni gari un tikai drošs cilvēks var to iegūt". "Uz slotas kātu Jāņu naktī ir jālec 8 reizes ap 8, kas ir uzvilkts uz zemes. Tanī laikā nedrīkst sarunāties un arī ne smieties. Kad ir to izdarījis, tad uz slotas kāta jāšus ir jāaizlec līdz tuvākam papardes pudurim, bet tikai vienam: tad tas redzēs papardes ziedu ziedam".

Kad uguns jau mazāka, drosmīgākie lec pāri ugunskuram pa vienam vai pāros, tādā veidā sevi attīrot.

Vasaras saulgriežu svinēšana ir sena Eiropas tautu tradīcija, kas īpaši saglabājusies Ziemeļeiropas zemēs - Lietuvā, Igaunijā, Somijā, Zviedrijā, Norvēģijā, Dānijā, kā arī Kanādā (sevišķi Kvebekā), Īrijā un atsevišķās Apvienotās Karalistes daļās ( Kornvolā) un ASV. Seno saulgriežu svētku paliekas atrodamas arī dažās Baltkrievijas, Ukrainas, Polijas, Francijas, Itālijas, Maltas, Grieķijas, Spānijas un Portugāles tautu tradīcijās. Tāpat Ibicas salā šajā laikā lec pāri 9 ugunskuriem.

Lietuvā - Joninės, Rasos, Rasa, Rasos šventė, Kupolės, Saulės, Krešės, Vidurvasaris

Norvēģijā - Jonsok, sankthans, jonsvaka, jonsmesse

Vācijā - Johanni, Johannisnacht, Mittsommernacht

Zviedrijā - Midsommar, arī Den helige Johannes Döparens dag

Dažās slāvu valodās saulgriežu svētku svinēšanas tradīcijās saglabājies pagānu dieva Kupalas ( Купало, Купа́йло) vārds:

1. Par svētku, atceres un atzīmējamām dienām Latvijas Republikas likums

2. Anda Buševica „Svētki suitos" - Neatkarīgā Rīta Avīze 08.07.2004.

3. Ziedonis Kārkliņš „Jāņi, Jāņu tradīcijas, Vasaras Saulgrieži"

4. Elza Siliņa „Latviešu tautas dejas izcelsme un attīstība" - Avots, Rīga 1982.

5. Anita Bormane. "Pirmais „līgo" sauciens atskan Rīgā!". Latvijas Avīze (latviski), 2012. gada 22. jūnijs.

6. Pauls Einhorns „Elkdievības un māņticības atspēkojums". - 1627.

7. D. Ozoliņš, Jaunroze. Citēts no: Pēteris Šmits „Latviešu tautas ticējumi". - Latviešu Folkloras Krātuve, Rīga 1940. I d.

8. A. Zālīte, Bērzpils. Citēts no: Pēteris Šmits „Latviešu tautas ticējumi". - Latviešu Folkloras Krātuve, Rīga 1941. II d.

9. L. Aizupe, Irlava. Citēts no: Pēteris Šmits „Latviešu tautas ticējumi". - Latviešu Folkloras Krātuves apg., Rīga 1940.

Osvalds Līdeks „Latviešu svētki". - Rīga 1940.

Pēteris Šmits „Latviešu tautas ticējumi". - Latviešu Folkloras Krātuves apgāds, Rīga 1940.

„Latviešu tautas dziesmas". - Rīga 1982. IV sēj.

Edīte Olupe „Latviešu gadskārtu ieražas". - Avots, Rīga 1992. ISBN 5401006470

Kārlis Skalbe „Pasakas". - Apgāds Sējējs, Augsburg 1946. (Papardes zieds)

Diāna Karaša „Latviskās sadzīves tradīcijas un godi". - Zinātne, Rīga 1991.

Māra Šterna „Senā gadskārta". - Zinātne, Rīga 1998. ISBN 5796612042

Helmi Stalte „Gadskārtu ieražas - Līgo". - E. Melngaila Tautas mākslas centrs, Rīga 1989.

Silvija Silava „Visi gaida Jān̦u dienu - Līgo dziesmas". - Liesma, Rīga 1991.

# data[].attributes.attachment_link.description
Jāņi ir latviešu gadskārtas svētki, ko svin vasaras saulgriežu laikā, kad ir visīsākā nakts un visgarākā diena. Dienu pirms Jāņiem sauc par Zāļu dienu, tās vakaru sauc par Jāņu vakaru, nakti par Jāņu nakti un nākamā diena ir paši Jāņi. Valsts noteiktā Jāņu diena ir 24.

# data[].attributes.body
1989. gads 23. auguts

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Baltijas valstis 1940. gadā bija okupējusi Padomju Savienība, iepriekš par to vienojoties ar nacistisko Vāciju. Vienošanās tika noslēgta 1939. gada 23. augustā Maskavā un bija slepena. Šis dokuments tiek saukts par Hitlera-Staļina paktu vai par Molotova-Ribentropa paktu (pēc parakstītāju uzvārdiem: PSRS ārlietu ministrs Vjačeslavs Molotovs un Vācijas ārlietu ministrs Joahims fon Ribentrops). 1980. gadu nogalē Molotova-Ribentropa pakta sekas Baltijas valstīs joprojām bija skaudri jūtamas. Okupācija turpinājās, bet PSRS noliedza pakta eksistenci un turpināja apgalvot, ka Baltijas valstis Padomju Savienībā iestājušās brīvprātīgi. 1989. gada 23. augustā, Molotova-Ribentropa pakta parakstīšanas 50. gadadienā, trīs Baltijas valstu iedzīvotāji prasīja pakta slepeno protokolu publisku atzīšanu un Baltijas valstu neatkarības atjaunošanu.
Kā notika Baltijas ceļš?
1989. gada 23. augustā plkst. 19.00 aptuveni divi miljoni Baltijas valstu iedzīvotāju sadevās rokās, veidojot cilvēku ķēdi no Tallinas caur Rīgu līdz Viļņai. Baltijas ceļu organizēja Baltijas valstu nacionālās kustības: „Rahvarinne"Igaunijā, Latvijas Tautas fronte un „Sajūdis" Lietuvā. Dalībnieki pulcējās akcijas norises pilsētās, ciemos vai arī organizēti vai paši ar transportu devās uz tām Baltijas ceļa norises vietām, kur tas vijās cauri mazāk apdzīvotām teritorijām. Pēc ziņu aģentūras „Reuters" informācijas, akcija pulcējusi 700 000 cilvēku Igaunijā, 500 000 Latvijā un 1 000 000 Lietuvā. Saskaņā ar TASS sniegto PSRS oficiālo informāciju akcijā piedalījās 300 000 Igaunijas un 500 000 Lietuvas iedzīvotāju, datus par dalībnieku daudzumu Latvijā TASS nepubliskoja. Precīzu akcijas dalībnieku skaitu noteikt nav iespējams, ņemot vērā dažādos informācijas avotus un atšķirīgo dalībnieku skaitu pilsētās un lauku apvidos. Berlīnē, Ļeņingradā, Maskavā, Melburnā, Stokholmā, Tbilisi, Toronto un citviet pasaulē notika solidaritātes apliecinājuma mītiņi Baltijas ceļa atbalstam
Kādos apstākļos notika Baltijas ceļš?
Kopš iekļaušanas PSRS 1940. gadā Baltijas valstu iedzīvotāji bija spiesti dzīvot Komunistiskās partijas diktatūras apstākļos: domas un vārda brīvība netika nodrošināta. 1986. gadā Padomju Savienības Komunistiskā partija pieņēma t. s. Atklātības politiku vides aizsardzības jautājumos un saistībā ar staļinisma noziegumiem. Sāka veidoties sabiedriskas organizācijas, kas savus uzskatus un neapmierinātību ar esošo situāciju pauda aizvien atklātāk. Baltijas ceļš ir lielākā un nozīmīgākā akcija Baltijas valstu centienos pēc neatkarības atgūšanas, taču tā nebija pirmā. 1986. gada 14. jūnijā notika 1941. gada deportāciju upuru atceres diena Rīgā pie Brīvības pieminekļa. Pēc tās Baltijas valstu bijušie politieslodzītie vienojās par kopīgu piemiņas akciju 23. augustā visās trijās Baltijas republikās. 1987. gada 23. augustā notika mītiņi Viļņā, Rīgā un Tallinā, kur katrā piedalījās vairāki tūkstoši cilvēku. Tallinā notikušais mītiņš bija mierīgs, taču Rīgā un Viļņā izcēlās asas sadursmes ar miliciju, kuru laikā tika aizturēti vairāki simti cilvēku. 1988. gada 23. augustā piemiņas akcijas notika jau nacionālo kustību vadībā un pulcēja daudzus desmitus tūkstošus cilvēku. Baltijas atmoda no entuziastu kustības bija kļuvusi par visu trīs valstu vienojošo kustību.

Kādas ir Baltijas ceļa sekas?
Protesta akcijas lielākais panākums bija PSRS piekāpšanās Baltijas valstu iedzīvotāju kopējā protesta priekšā, atzīstot pagātnes noziegumus. PSRS atzina Molotova-Ribentropa pakta eksistenci un pasludināja to par spēkā neesošu. Tas kļuva par vienu no būtiskākajiem soļiem ceļā uz neatkarīgu valstu atjaunošanu Baltijā. Baltijas ceļš panāca lielu starptautisku publicitāti visu trīs valstu kopējai cīņai. Tas deva grūdienu demokrātiskām kustībām arī citviet pasaulē, bija pozitīvs piemērs citu valstu neatkarības atjaunošanas centieniem, arī Vācijas atkalapvienošanās procesam. Baltijas ceļš apliecināja, ka ticība demokrātiskām idejām vieno Baltijas valstu iedzīvotājus. Šādi stiprināta brālības, vienotības un kopēja mērķa izjūta kļuva par nozīmīgu faktoru politiskās līdzdalības nodrošināšanai, kas noveda pie Baltijas valstu neatkarības atjaunošanas.

# data[].attributes.attachment_link.description
Baltijas valstis 1940. gadā bija okupējusi Padomju Savienība, iepriekš par to vienojoties ar nacistisko Vāciju. Vienošanās tika noslēgta 1939. gada 23. augustā Maskavā un bija slepena. Šis dokuments tiek saukts par Hitlera-Staļina paktu vai par Molotova-Ribentropa paktu (pēc parakstītāju uzvārdiem: PSRS ārlietu ministrs Vjačeslavs Molotovs un Vācijas ārlietu ministrs Joahims fon Ribentrops).

# data[].attributes.body
1990. gads

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1941. gadā Valda Ligere - zvērināta advokāte.

1945. gadā Andris Kristons - Liepājas Reģionālās slimnīcas filiāles Tuberklozes un plaušu slimību nodaļas ambulatorās daļas vadītājs, pulmonologs.

1952. gadā Enriko Avots - aktieris.

1960. gadā Aigars Jirgens - dzejnieks, žurnālists, politiķis (miris 2005. gadā).

1977. gadā Mārcis Maņjakovs - Latvijas Nacionālā teātra aktieris.

1978. gadā Deniss Čerkovskis - modernās pieccīņas sportists.

1988. gadā Oskars Lepers - TV un radio raidījumu vadītājs.

Jubilāri pasaulē

1082. gadā Huidzons - Ķīnas imperators (miris 1135.gadā).

1699. gadā Žans Batists Šardēns - franču gleznotājs (miris 1779.gadā).

1755. gadā Marija Antuanete - Francijas karaliene (mirusi 1793.gadā).

1795. gadā Džeims Nokss Polks - 11.ASV prezidents (miris 1849.gadā).

1844. gadā Mehmeds V - Osmaņu impērijas sultāns (miris 1918.gadā).

1865. gadā Vorens Hārdings - 29.ASV prezidents (miris 1923.gadā).

1906. gadā Lučīno Viskonti - itāliešu kinorežisors (miris 1976.gadā).

1911. gadā Odisejs Elitis - grieķu rakstnieks, Nobela prēmijas laureāts (miris 1996.gadā).

1913. gadā Bērts Lankasters - amerikāņu aktieris un producents, "Zelta globusa" ieguvējs, četras reizes nominēts "Oskaram" (miris 1994. gadā).

1927. gadā Stīvs Ditko - amerikāņu komiksu mākslinieks, "Supermena" līdzautors.

1929. gadā Ričards Teilors - amerikāņu fiziķis, Nobela prēmijas laureāts.

1938. gadā Sofija - bijusī Spānijas karaliene.

1944. gadā Kīts Emersons - britu mūziķis ("Emerson, Lake & Palmer") (miris 2016. gada 11. martā).

1944. gadā Patriss Šero - franču kinorežisors, aktieris un producents.

1946. gadā Alans Džounss - austrāliešu F1 pilots.

1957. gadā Kārters Bofords - amerikāņu bundzinieks ("Dave Matthews Band").

1961. gadā k.d. lang - kanādiešu mūziķe, četru "Grammy" balvu ieguvēja.

1966. gadā Deivids Švimers - amerikāņu aktieris ("Draugi").

1969. gadā Redžinalds Arvizu - amerikāņu basģitārists ("Korn").

1974. gadā Nellijs - amerikāņu reperis.

1974. gadā Ruslans Salejs - baltkrievu hokejists (miris 2011. gadā).

1975. gadā Kriss Valla - amerikāņu mūziķis ("Death Cab for Cutie").

1981. gadā Tatjana Totmjaņina - krievu daiļslidotāja, olimpiskā čempione.

1989. gadā Stevans Jovetičs - Melnkalnes futbolists.

Notikumi Latvijā

1930. gadā ekspluatācijā nodots centrāltirgus, kas bija lielākā celtne Rīgā pēc Pirmā pasaules kara.

1944. gadā Talsos notiek pārrunas starp SS un policijas vadītāju Ostlandē Frīdrihu Jekelnu un Kureļa grupas (latviešu militārais formējums Otrā pasaules kara laikā) vadību.

1990. gadā OMON uzbrūk Preses namam, apšauda policijas mašīnu un terorizē Preses nama darbiniekus

1998. gadā notiek svinīgā 6.Saeimas noslēguma sēde. Tajā Valsts prezidents Guntis Ulmanis atzīmē, ka kopumā 6.Saeimas darbs ir bijis pozitīvs, tā veicinājusi pārmaiņas un ar savu darbību nostiprinājusi demokrātiju Latvijā. Saeimas Kancelejas apkopotie dati liecina, ka 6.Saeimai iesniegti 1337 likumprojekti, no kuriem pieņemti un likuma spēku guvuši 685.

2000. gadā 15 jūras jūdzes no Zviedrijas pilsētas Karlskrūnas, uzskrienot uz klints, avarē Jūras spēku Krasta apsardzes kuģis "Spulga". Vēlāk, mēģinot kuģi transportēt uz ostu remontam, tas nogrimst.

2001. gadā Latvijā plosās stipra vētra. Vēja brāzmu dēļ slēgta Rīgas brīvosta, Liepājas un Ventspils ostā tiek ierobežota kuģu satiksme.

2004. gadā nākamais Eiropas Komisijas vadītājs Žozē Manuels Barrozu noraida Latvijas komisāra amata kandidāti Saeimas priekšsēdētāju Ingrīdu Ūdri (ZZS), kuras vietā Latvijas valdība izvirza diplomātu, bijušo vēstnieku Eiropas Savienībā Andri Piebalgu (LC).

Notikumi pasaulē

1570. gadā Ziemeļjūras paisuma vilnis izposta Holandes piekrasti, prasot vairāk nekā tūkstoti cilvēku dzīvību.

1783. gadā ASV ģenerālis Džordžs Vašingtons Rokijhilā, Ņūdžersijā saka savu "atvadu runu armijai".

1889. gadā Ziemeļdakota un Dienviddakota kļūst par 39. un 40. ASV štatu.

1914. gadā Krievija piesaka karu Osmaņu impērijai.

1917. gadā Lielbritānijas ārlietu ministrs Artūrs Balfūrs iesniedz nodoma deklarāciju, kas pazīstama kā Balfūra deklarācija, par ebreju apmetnes vietas izveidošanu Palestīnā.

1936. gadā britu raidkorporācija BBC atklāj televīziju, kas ir pasaulē pirmā sabiedriskā augstas izšķirtspējas televīzija pasaulē. 1964. gadā telekanāls tika pārdēvēts par BBC1 un turpina darboties vēl joprojām.

1947. gadā amerikāņu izgudrotājs un aviators Hovards Hjūss veic pirmo lidojumu ar savu izstrādāto "Herucles 4" lidmašīnu, kas ir visu laiku lielākā fiksēto spārnu lidmašīna.

1948. gadā Harijs Trūmens uzvar ASV prezidenta vēlēšanās.

1953. gadā Pakistānas parlaments pasludina valsti par Pakistānas Islāma Republiku.

1959. gadā pirmo reizi profesionālā hokeja spēlē vārtsargs izmanto sejas aizsargmasku. Spēles laikā kanādiešu vārtsargam Žakam Plantam sejā trāpa ripa, un viņš pēc brīža atgriežas laukumā ar sejas aizsargmasku.

1962. gadā ASV prezidents Džons Kenedijs paziņo, ka Kubā tiek demontētas krīzi izraisījušās padomju raķetes.

1976. gadā par 39. ASV prezidentu tiek ievēlēts Džimmijs Kārters, kurš vēlēšanās sakāva republikāņu pretinieku Džeraldu Fordu.

1984. gadā Kremlis paziņo, ka 1967. gadā uz ASV aizbēgusī padomju līdera Josifa Staļina meita Svetlana atgriezusies Maskavā. Viņa kopā ar meitu apmetās uz dzīvi Tbilisi, bet divus gadus vēlāk atgriezās ASV.

1988. gadā internetā nonāk pirmais tārpa tipa datorvīruss "Morris", kuru no Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta palaida Kornelas universitātes students Roberts Tapans Moriss. Vīruss skāra aptuveni 6000 datoru, kas izmantoja "Unix" sistēmu. Morisam tika piespriests trīs gadu pārbaudes laiks, 400 stundas sabiedrisko darbu un 10 050 dolāru naudas sods.

1995. gadā Argentīnas Augstākā tiesa liek izdot Itālijai bijušo SS kapteini Ērihu Prībki, lai viņu tiesātu par Otrā pasaules kara laika slepkavībām.

1995. gadā Dienvidāfrikas Republikā tiek apcietināts bijušais aizsardzības ministrs Magnuss Malans un vēl desmit augsta ranga bijušās amatpersonas, kas apsūdzētas aparteīda laika slepkavībās.

1998. gadā pēc nedēļu ilgas plosīšanas Centrālamerikā aprimst viesuļvētra "Mičs", kas prasīja aptuveni 9000 cilvēku dzīvības.

2000. gadā Starptautiskajā kosmosa stacijā ierodas pirmā tās apkalpe - krievu kosmonauti Jurijs Gidzenko un Sergejs Krikaļevs un amerikānis Viljams Šepards.

2003. gadā ASV Episkopālā baznīca iesvēta bīskapa kārtā pirmo atklāti homoseksuālo mācītāju Džīnu Robinsonu, izraisot pretrunīgu reakciju anglikāņu kopienā visā pasaulē.

2004. gadā marokāņu izcelsmes vīrietis Amsterdamā nogalina skandalozo nīderlandiešu kinorežisoru Teo van Gogu, kurš uzņēmis vairākas pretrunīgi vērtētas filmas par vardarbību pret sievietēm islāma sabiedrībās.

2005. gadā Ķīnas zinātnieki paziņo, ka viņu rīcībā ir pierādījumi, ka gigantiskais objekts, kas atrodas mūsu galaktikas centrā, ir milzīgs "melnais caurums", kurš ir tikpat plats kā Zemes orbītas rādiuss.

Citi šobrīd lasa

# data[].attributes.attachment_link.title
2. novembra jubilāri un notikumi Latvijā un pasaulē

# data[].attributes.attachment_link.description
1941. gadā Valda Ligere - zvērināta advokāte. 1945. gadā Andris Kristons - Liepājas Reģionālās slimnīcas filiāles Tuberklozes un plaušu slimību nodaļas ambulatorās daļas vadītājs, pulmonologs. 1952. gadā Enriko Avots - aktieris. 1960. gadā Aigars Jirgens - dzejnieks, žurnālists, politiķis (miris 2005. gadā). 1977. gadā Mārcis Maņjakovs - Latvijas Nacionālā teātra aktieris.

# data[].attributes.body
1991. gads

# data[].attributes.attachment_link.description
process, kura laikā Latvija atguva savu valstisko neatkarību, atbrīvojoties no Padomju Sociālistisko Republiku Savienības (PSRS) okupācijas režīma