# data[].attributes.headline
1. ליחצו על הפלוס בצד ימין למטה וכיתבו כמה מילים על נושא חדש בביולוגיה שנתקלתם בו לאחרונה.

# data[].attributes.subject
1. ליחצו על הפלוס בצד ימין למטה וכיתבו כמה מילים על נושא חדש בביולוגיה שנתקלתם בו לאחרונה.

# data[].attributes.body
2. העלו לכאן את הכתבה/מאמר בנושא

# data[].attributes.headline
1. בשיעור הקודם גילי

# data[].attributes.body
1. בשיעור הקודם גיליתי שיש אלפי גלקסיות ביקום . הייתי בטוחה שיש כמה כוכבים ענקיים בשביל החלב ומתוכם גם כדור הארץ אבל מסתבר שטעיתי.
2.

# data[].attributes.body
1. נתקלתי בנושא שנקרא פיזיולוגיה שממש מעניין אותי כי הוא מתקשר לחיי היום יום שלנו בני האדם וגם של כל יצור חי אחר בכדור הארץ
2. http://www.liorshenhav.co.il/%D7%94%D7%AA%D7%90%D7%A7%D7%9C%D7%9E%D7%95%D7%AA-%D7%9C%D7%A7%D7%95%D7%A8.html

# data[].attributes.headline
1. מצאתי כתבה על זוג

# data[].attributes.body
1. מצאתי כתבה על זוג חוקרים ישראלים שהציע כי חיידקים עם חישה מגנטית מסייעים לבעלי חיים בניווט.
2. https://www.haaretz.co.il/science/biology/.premium.highlight-MAGAZINE-1.9070263

# data[].attributes.body
1. מצאתי כתבה על אנשים בפתחו מכונה שמראה את התהליכים

הביולוגיים בתלת-מימד

2. https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-5730079,00.html

# data[].attributes.body
1. קריספר- עריכת רצף DNA, מצאתי  כתבה שמעלה סכנות אפשריות
2.

https://davidson.weizmann.ac.il/online/sciencenews/%D7%94%D7%A1%D7%9B%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%95%D7%AA-%D7%A9%D7%9C-%D7%A2%D7%A8%D7%99%D7%9B%D7%94-%D7%92%D7%A0%D7%98%D7%99%D7%AA-%D7%91%D7%A2%D7%95%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%9D

# data[].attributes.body
1. בשיעור הקודם נתקלתי בנושא הנדסה גנטית שמאוד עניין אותי כי אפשר לעשות איתו מלא דברים כדי ליצור דברים ולהמציא תרופות ודרכים חדשות לרפא
2. כתבה שמדברת על הנדסה גנטית של עיזים כדי שייצרו תרופה לסרטן בחלב שלהם.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
חוקרים הצליחו להנדס גנטית עיזים כך שיפיקו תרופה נפוצה לסרטן בחלב שלהן. בבדיקות מעבדה אף הסתמן שהגרסה ה"חלבית" עשויה להיות יעילה יותר מהתרופה המסחרית

סיטוקסימאב (Cetuximab), המוכרת גם בשמה המסחרי ארביטוקס, היא תרופה המיועדת לטיפול בסרטן גרורתי של המעי הגס או בסרטן ראש וצוואר. התרופה היא למעשה נוגדן שנקשר לקולטן בשם EGFR ששכיחותו גבוהה במיוחד בתאים סרטניים. מאחר ש-EGFR עוזר לתא הסרטני להתחלק ולשגשג, קשירה של התרופה לקולטן פוגעת ביכולת הזאת. בצידה השני מולקולת הסיטוקסימאב נקשרת לתאים של מערכת החיסון וכך מעודדת אותם להרוג את התא הממאיר.

הסיטוקסימאב מיוצרת מתאים שנלקחו במקור מעכברים ומופקת מהם בתהליך מסובך ויקר. קבוצת מחקר מאוניברסיטת אוקלנד בניו זילנד הצליחה לייעל את תהליך הפקת הנוגדן ולהוזיל אותו באופן משמעותי על ידי בידודו מחלב של עיזים שהונדסו גנטית להפיק כמויות גדולות של הנוגדן בחלב שלהן. המחקר עוד לא עבר ביקורת עמיתים ולכן טרם התפרסם באופן רשמי, אך ממצאיו הראשוניים פורסמו באתר BioRxiv.

החוקרים החדירו את רצף ה-DNA של הנוגדן לתוך תאי עז שאוחדו עם תא ביצית של עז. הקוד הגנטי שהוחדר נבנה כך שיבטיח שהחלבון ייווצר רק בבלוטות החלב של העז. החוקרים הפרו בביציות כאלה עיזים פונדקאיות ועקבו אחרי הצאצאיות שנולדו להן. כעבור חצי שנה, כשחלבו את העיזים המהונדסות גנטית, נמצא שהן אכן ייצרו את הנוגדן בחלב שלהן.

קוד הגנטי שהוחדר נבנה כך שיבטיח שהחלבון ייווצר רק בבלוטות החלב של העז: צילום Shutterstock

בשלב הבא השוו החוקרים את תפקודו של נוגדן הסיטוקסימאב שיוצר בחלב העז לתפקוד של הנוגדן המסחרי. לשם כך בחנו בצלחת מעבדה את היכולת של כל אחד מהם להיקשר לקולטן ה-EGFR על תאים סרטניים. נמצא ששני הנוגדנים נקשרו לקולטן הסרטני באותו חוזק.

בנוסף בדקו החוקרים את היכולת של הנוגדנים להפעיל את תאי מערכת החיסון על ידי היקשרות אליהם. לשם כך שמו באותה מבחנה תאי סרטן ותאי מערכת חיסון המסוגלים להיקשר לצידו האחורי של הנוגדן. הנוגדן שיוצר בחלב העזים הפעיל את תאי מערכת החיסון נגד תאי הסרטן בהצלחה גבוהה פי שישה מהנוגדן המסחרי. חשוב לציין שהבדיקה נערכה בתאים במעבדה ולא במערכת חיה.

אפיון ביוכימי של שני הנוגדנים הראה שכאשר העיזים מייצרות את הנוגדן בחלב שלהן, הנוגדן מכיל מולקולה סוכרית באזור שנקשר עם קולטן ה-EGFR, והמולקולה הזאת שונה מזו שקיימת בנוגדן המסחרי. מחקרים קודמים הראו שחולי סרטן שקיבלו את הנוגדן המסחרי פיתחו תופעות לוואי אלרגיות, שנבעו כנראה מתגובה שלילית של הגוף למולקולה הסוכרית. התקווה היא שהסוכר השונה שמוסיפות העיזים לא יחולל תגובה אלרגית דומה.

מאחר שעז ממוצעת מייצרת כ-800 ליטר חלב בשנה, כל אחת מהן תוכל להפיק כמה וכמה קילוגרמים של סיטוקסימאב בשנה, דבר שצפוי להוזיל משמעותית את עלות הנוגדן ולאפשר ייצור המוני שלו.

למרות הממצאים המעודדים, צריך לקחת בחשבון שהמחקר לא עבר ביקורת עמיתים - הליך שנועד לוודא שהניסויים וניתוח הנתונים נעשו כהלכה ופורשו בצורה מהימנה. בנוסף, החוקרים לא הראו שהנוגדן המופק מהחלב יכול לפעול גם במערכת ביולוגית מורכבת יותר, למשל אצל עכברים חיים. הוכחה שהנוגדן העיזי יכול להוביל לנסיגה של גידול סרטני אצל חיות מעבדה תהיה צעד משמעותי וחשוב בדרך לפיתוח תרופה משופרת שתהיה יעילה ובטוחה לשימוש אנושי.

# data[].attributes.attachment_link.title
מפעל תרופות של עיזים

# data[].attributes.attachment_link.description
סיטוקסימאב (Cetuximab), המוכרת גם בשמה המסחרי ארביטוקס, היא תרופה המיועדת לטיפול בסרטן גרורתי של המעי הגס או בסרטן ראש וצוואר. התרופה היא למעשה נוגדן שנקשר לקולטן בשם EGFR ששכיחותו גבוהה במיוחד בתאים סרטניים. מאחר ש-EGFR עוזר לתא הסרטני להתחלק ולשגשג, קשירה של התרופה לקולטן פוגעת ביכולת הזאת.

# data[].attributes.headline
הילה ריין1. הנדס

# data[].attributes.body
הילה ריין
1. הנדסה גנטית - תהליך של שינוי גנים ביצורים חיים באופן מלאכותי על ידי האדם, ובכל שינוי תכונותיהם.
2. כיצד רקמה חיה יכולה להיות שקופה לחלוטין – ואף לשנות את מידת שקיפותה בהתאם לצורך? חוקרים השתמשו בחלבון שמקורו בדיונונים ובשיטות הנדסה גנטית כדי ליצור תאי אדם בעלי שקיפות משתנה.

https://davidson.weizmann.ac.il/online/sciencenews/%D7%94%D7%AA%D7%90-%D7%94%D7%A0%D7%A2%D7%9C%D7%9D

# data[].attributes.headline
יובל קליבנוב

# data[].attributes.subject
יובל קליבנוב

# data[].attributes.body
1. פיתוח ננו-טכנולוגי משפר משמעותית את יעילות הטיפול בסרטן העור - פיתחו מערכת ננו-טכנולוגית חדשנית להובלת תרופות שמגבירה משמעותית את יעילות הטיפול בסרטן העור. הנשא הזעיר הוא פולימר בשם PGA, המורכב מיחדות של חומצה גלוטמית, ובתוכו נארזו שתי תרופות ביולוגיות בעלות יעילות מוכחת לטיפול במלנומה: מעכבי BRAF ומעכבי MEK.
2.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
הפיתוח של חוקרים באוניברסיטת תל אביב שנוסה על בעלי חיים, הכפיל את היעילות הטיפולית של התרופות ואיפשר להפחית בשליש את מינון התרופות המוזרק לגוף * המחקר פורסם בכתבת שער בכתב העת היוקרתי Advanced Therapeutics

פרופ' רונית סאצ'י פיינרו. צילום: דוברות אוניברסיטת תל אביב

חוקרים באוניברסיטת תל אביב, בהובלת פרופ' רונית סצ'י-פאינרו מהמחלקה לפיזיולוגיה ולפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, פיתחו מערכת ננו-טכנולוגית חדשנית להובלת תרופות שמגבירה משמעותית את יעילות הטיפול בסרטן העור מלנומה וגרורותיו. הנשא הזעיר הוא פולימר מתכלה ובטוח לשימוש בשם PGA, המורכב מיחדות חוזרות של חומצה גלוטמית, ובתוכו נארזו שתי תרופות ביולוגיות, השייכות למשפחות בעלות יעילות מוכחת לטיפול במלנומה: מעכבי BRAF (דברפניב) ומעכבי MEK (סלומטיניב, המאושר לשימוש בילדים עם neurofibromatosis type I (NF1)).

פרופ' סצ'י-פאינרו: "אחת הבעיות המוכרות בטיפולים ביולוגיים היא העובדה שלאורך זמן מפתחים התאים הסרטניים עמידות כלפי התרופות. אנו מניחים שעל ידי מתן שני טיפולים או יותר, שיתקפו את התא הסרטני מכיוונים שונים, בו-זמנית, באופן ממוקד ובעוצמה רבה, ניתן לעכב ואף למנוע את התפתחותה של עמידות כזאת".

במחקר השתתפו הדוקטורנטים יבגני פיסרבסקי, ד"ר רחל בלאו ויאנה אפשטיין ממעבדת המחקר של פרופ' סצ'י-פאינרו בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. המאמר פורסם כמאמר ראשי וזכה לשער בגיליון אוגוסט 2020 של כתב העת היוקרתי Advanced Therapeutics.

פרופ' סצ'י-פאינרו: "במסגרת המחקר ביקשנו לפתור בעיה נפוצה הקשורה לקוקטיילים: נכון להיום, רוב הטיפולים האונקולוגיים הם למעשה קוקטיילים של מספר תרופות; תרופות אלה ניתנות לחולה בו-זמנית, אך למרות זאת אינן מגיעות לגידול יחד- שכן הן נבדלות זו מזו בזמן החיים שלהן בזרם הדם ובזמן שלוקח להן להגיע לגידול. לכן, ברוב המקרים התרופות אינן פועלות באופן סימולטני המאפשר סינרגיה משמעותית".

כדי לתת מענה לאתגרים הללו, פיתחו החוקרים מערכת הובלת תרופות חדשנית, מתכלה ויעילה. הם בחרו בשתי תרופות ביולוגיות מוכרות לסרטן העור מלנומה, דברפניב וסלומטיניב (המעכבות שני מרכיבים שונים - BRAF ו-MEK בהתאמה - במסלול הביולוגי שנפגם ועובד ביתר בתאי מלנומה) - וביקשו לשגר אותן יחדיו אל הגידול באמצעות נשא ננומטרי. נשא התרופות שנבחר למשימה הוא הפולימר PGA, פולימר של חומצה גלוטמית, מחומצות האמינו הנפוצות ביותר בטבע. הנשא פותח במעבדתה של פרופ' סצ'י-פאינרו, ונוסה בעבר בהצלחה במודלים בחיות במגוון טיפולים לסרטן הלבלב, השד והשחלות.

בשלב הראשון בחנו החוקרים מהו היחס המיטבי בין שתי התרופות למלנומה, שיאפשר להן לפעול יחד בסינרגיה מירבית, וזאת על פי מספר קריטריונים: רמת רעילות, סוג רעילות ומנגנון העמידות שמפתחים תאי הגידול כלפי כל אחת מהתרופות. כך נקבע יחס אופטימלי, שיבטיח יעילות מירבית ורעילות מינימלית. יתרון משמעותי נוסף של שילוב התרופות ע"ג הנשא הוא מינון מוקטן, נמוך בהרבה מהמינון של כל אחת מהתרופות כשהיא ניתנת בפני עצמה.

בשלב הבא התאימו החוקרים בין הפולימר הנשא לבין התרופות הנבחרות באמצעות מודיפיקציות כימיות, כדי לאפשר את החיבור ביניהם. מערכת משולבת זו עוברת בגוף באופן בטוח לחלוטין ואינה פוגעת ברקמות הבריאות. בהגיעה אל תאי הסרטן, היא פוגשת חלבון ממשפחת האנזימים קטפסינים, המאפיינת גידולים סרטניים. החלבון מפרק את הפולימר ומשחרר את התרופות - שהופכות לפעילות ותוקפות את הגידול בכוחות משותפים. פרופ' סצ'י-פאינרו: "זה כמו להושיב כמה נוסעים בתוך מונית אחת, ולהוריד אותם באותה הכתובת. כולם מגיעים לאותו היעד, בדיוק באותו הזמן".

כעת בחנו החוקרים את הטיפול החדשני על עכברים במודל למלנומה, והעלו תוצאות מבטיחות: הפולימר הננומטרי הביא את שתי התרופות אל גידול המלנומה ושחרר אותן שם - בכמות גדולה כפי 20 מזו המגיעה אל הגידול כשהתרופות מוזרקות כתרופות חופשיות במינון דומה.

בנוסף, האפקט הטיפולי של התרופות שהגיעו באמצעות הנשא היה ממושך הרבה יותר - פי 2.5-2 לעומת קבוצות הביקורת והקבוצה שטופלה בתרופות חופשיות, שהוזרקו בשיטה המקובלת. לדברי החוקרים, המשמעות היא שהפלטפורמה החדשה מאפשרת טיפול במינון נמוך בהרבה - כשליש מהמינון הנדרש כשהתרופות ניתנות בקוקטיילים רגילים, והטיפול כולו בטוח ויעיל יותר. כמו כן, באמצעות הגישה החדשנית ניתן לתת את התרופות בכמות גבוהה בהרבה מהמינון המקסימלי בשיטה הקיימת, ובכך להגביר עוד יותר את יעילות הטיפול.

פרופ' סצ'י-פאינרו: "במחקר שלנו יצרנו מערכת חדשנית להובלת תרופות לטיפול במלנומה, שמובילה שתי תרופות יעילות ומשחררת אותן בו-זמנית באתר הגידול. הטיפול הוכח כיעיל ובטוח יותר משימוש בשתי התרופות כשהן חופשיות וניתנות כקוקטייל. הפלטפורמה שפיתחנו היא מודולרית במהותה, והיא יכולה להתאים למגוון רחב של תרופות. אנו מאמינים שיש לה פוטנציאל אדיר, ויישומיה האפשריים, לטיפול במגוון עצום של מחלות, הם כמעט אינסופיים".

המחקר מומן ע"י הקרן לחקר הסרטן בישראל (ICRF), ה-(ERC) European Research Council, משרד הבריאות תחת תכנית EuroNanoMed-II, ה-Melanoma Research Alliance, קרן קאהן והקרן הלאומית למדע (Israel Science Foundation).
קישור למאמר המחקר: https://satchifainarolab.com/wp-content/uploads/2020/05/Pisarevsky-Blau-Epshtein-et-al-Adv-Therapeutics-2020.pdf עוד בנושא באתר הידען:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אוניברסיטת תל אביב

# data[].attributes.attachment_link.title
פיתוח ננו-טכנולוגי משפר משמעותית את יעילות הטיפול בסרטן העור - הידען

# data[].attributes.attachment_link.description
הפיתוח של חוקרים באוניברסיטת תל אביב שנוסה על בעלי חיים, הכפיל את היעילות הטיפולית של התרופות ואיפשר להפחית בשליש את מינון התרופות המוזרק לגוף * המחקר פורסם בכתבת שער בכתב העת היוקרתי Advanced Therapeutics חוקרים באוניברסיטת תל אביב, בהובלת פרופ' רונית סצ'י-פאינרו מהמחלקה לפיזיולוגיה ולפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, פיתחו מערכת ננו-טכנולוגית חדשנית להובלת תרופות שמגבירה משמעותית את יעילות הטיפול בסרטן העור מלנומה וגרורותיו.

# data[].attributes.headline
בקי אוסטורקן

# data[].attributes.subject
בקי אוסטורקן

# data[].attributes.body
נמצא במדגסקר מאובן של מין חדש שהתגלה כאב קדמון של הדינוזאורים והפטרוזאורים, שגובהו כעשרה סנטימטרים ומשוער שניזון מחיפושיות.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מאובן קטנטן, שגובהו עשרה סנטימטרים בלבד, התברר כאב קדמון לדינוזאורים ולפטרוזאורים, בעלי החיים הגדולים ביותר שהלכו על האדמה ושעפו באוויר

מאובן של מין חדש שנמצא במדגסקר התגלה כ"אב קדמון" מיניאטורי במיוחד של הדינוזאורים. במחקר שהתפרסם לאחרונה, חוקרים מארצות הברית וממדגסקר שופכים אור חדש על האבולוציה המוקדמת של הדינוזאורים, וגם של הפְּטֶרוֹזאורים - היצורים המעופפים הכבדים ביותר שחיו אי פעם.

הדינוזאורים, שהתפתחו לפני כ-250 מיליון שנה, כללו את החיות הגדולות ביותר שהילכו על פני האדמה, ואורכם של רבים מהם הגיע לעשרות מטרים. אך המין שהתגלה לאחרונה במדגסקר, והאיר פרטים חדשים בקשר לאבולוציה אל הענקים האלו, הוא דווקא זעיר למדי.ש המין החדש נקרא קונגונפון קלי ( Kongonaphon kely), שם שפירושו בתרגום חופשי "מחסל החיפושיות הקטנות", כמחווה למקור המזון המשוער שלו. החוקרים הסיקו מה אכל הקונגונפון על פי סימני השחיקה בלסתותיו, המתאימים לתזונה של חרקים בעלי שלד חיצוני קשיח.

המין שהותיר לנו את המאובן הזה חי לפי ההערכות מאמצע עד סוף תור הטריאס, 200 עד 250 מיליון שנים לפני זמננו, והשתייך לקבוצת האורניתודירה, הקבוצה שממנה התפתחו הדינוזאורים והפטרוזאורים המעופפים. המאובן, שגובהו עשרה סנטימטרים בלבד, התגלה במדגסקר בחפירה שנערכה לפני למעלה מ-20 שנה, ב-1998. ראש צוות החוקרים סיפר בריאיון כי באתר התגלו מאובנים רבים מתקופה עלומה יחסית באבולוציה, ועל כן נדרש זמן רב כדי להבין את חשיבותו הרבה של המאובן הזה לחקר האבולוציה של הדינוזאורים.

היה בגובה של עשרה סנטימטר, והשתייך לקבוצה ממנה התפתחו הדינוזאורים והפטרוזאורים. אילוסטרציה של קונגונפון קלי | Alex Boersma

דינוזאורים פעוטים מכוסי פלומה

חקר המאובנים של אורניתודירים קדומים הוא מצומצם ומוגבל, עקב מיעוט המאובנים שנמצאו. גילוי המין החדש שופך אור על תופעת ה"מיניאטוריזציה" -- הקטנה ניכרת של גודל הגוף, שהתרחשה ככל הנראה בשלב מוקדם באבולוציה של האורניתודירים. החוקרים משערים כי תופעה זו פתחה בפני אותם מינים נישה אקולוגית חדשה לשגשג בה, המותאמת לתזונה מחרקים. עד כה נמצאו כמה מינים קטנים המשויכים לקבוצה טקסונומית זו, אך הם נחשבו יוצאי דופן בנוף המאובנים של התקופה. כעת משערים החוקרים שנמצאו רק מאובנים מועטים כאלה פשוט משום שקשה יותר למצוא מאובנים קטנים, ולא משום שאינם קיימים. גילוי המין החדש יכול להסביר גם את נוכחות הפלומה על גוף הדינוזאורים והפטרוזאורים: בעלי חיים קטנים מתקשים יותר לשמור על חום גופם, והפלומה יכלה לעזור לאורניתודיר קטן זה לחמם את גופו בתור הטריאס, הידוע בהבדלי טמפרטורה קיצוניים בין היום ללילה. נראה שרבים מבעלי החיים הגדולים שהתפתחו מאותם מינים קטנים שמרו על אותה פלומה, וחלקם אף פיתחו ממנה נוצות של ממש.

החוקרים השוו את מאפייני המאובן החדש למאפיינים של עצמות מאובנים אחרים כדי להעריך את מיקומו של הקונגונפון בעץ החיים, המתאר את היחסים בין מינים וקבוצות מינים לאורך האבולוציה. הם קבעו את מיקומו כאב קדמון של הדינוזאורים והפטרוזאורים, מיקום מעורר התפעלות בהתחשב בכך שהדינוזאור הגדול ביותר, ה ארגנטינוזאורוס, הגיע לאורך של 40-36 מטרים ולמשקל של 100-70 טונות - תארו לעצמכם דינוזאור בגובה בניין בן 12 קומות, ולרגליו אביו הקדמון, שגודלו כגודל אפרוח.

תארו לעצמכם דינוזאור בגובה בניין בן 12 קומות, ולרגליו אביו הקדמון, שגודלו כגודל אפרוח. משמאל קונגונפון קלי, ומימין אחד הדינוזאורים המוקדמים,Herrerasaurus, באותו קנה מידה | Silhouettes from phylopic.org by Scott Hartman and AMNH/Frank Ippolito

אירוע זה של מיניאטוריזציה יכול להסביר גם את האבולוציה של הפְּטֶרוֹזאורים, "האחים המעופפים של הדינוזאורים". אם הפטרוזאורים התפתחו מאב קדמון קטן ומכוסה פלומה, התפתחות יכולת תעופה נראית פשוטה יותר - בהשוואה להתפתחות של יכולת כזו אצל בעל חיים שהיה מלכתחילה גדול וכבד.

# data[].attributes.attachment_link.title
האב המיניאטורי של הענקים הפרהיסטוריים

# data[].attributes.attachment_link.description
מאובן קטנטן, שגובהו עשרה סנטימטרים בלבד, התברר כאב קדמון לדינוזאורים ולפטרוזאורים, בעלי החיים הגדולים ביותר שהלכו על האדמה ושעפו באוויר מאובן של מין חדש שנמצא במדגסקר התגלה כ"אב קדמון" מיניאטורי במיוחד של הדינוזאורים. במחקר שהתפרסם לאחרונה, חוקרים מארצות הברית וממדגסקר שופכים אור חדש על האבולוציה המוקדמת של הדינוזאורים, וגם של הפְּטֶרוֹזאורים - היצורים המעופפים הכבדים ביותר שחיו אי פעם.

# data[].attributes.body
1. שינוי גנים של פרות מפחית את הפליטת מתאן שלהן. זה עוזר להילחם בהתחממות הגלובלית ובפליטת גזי החממה.
2. https://www.hayadan.org.il/%d7%97%d7%9c%d7%91-%d7%9e%d7%95%d7%a4%d7%97%d7%aa-%d7%9e%d7%aa%d7%90%d7%9f

# data[].attributes.body
מצאתי כתבה על חוקרים שכתבו אלגוריתם שיכול ליצור חלבון מלאכותי על סמך רצפים גנטיים של חלבונים טבעיים

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
חוקרים הצליחו לרתום מחשבים ולמידת מכונה למשימת התכנון של חלבונים מלאכותיים - שיביאו תועלת בחקלאות, בייצור אנרגיה ואולי אפילו בהתמודדות עם משבר האקלים

חלבונים הם מכונות ביולוגיות מורכבות, "סוסי העבודה" של כל היצורים החיים. חלבונים ממלאים תפקידי מפתח בתהליכי הפקת האנרגיה, שכפול ה-DNA, זירוז התגובות הכימיות, ויסות התנאים הכימיים בתא ועוד. כל חלבון מורכב משרשרת אחת או משרשרות אחדות של אבני בניין הנקראות חומצות אמיניות; המיקום והסוג של כל חומצה אמינית בשרשרת נקבעים על ידי החומר התורשתי, ה-DNA, המכתיב את יצירת החלבון. לאחר בנייתה של שרשרת החומצות האמיניות, היא מתקפלת במרחב ויוצרת מבנה מסוים, שמוכתב על ידי רצף אבני הבניין שלה. מבנה זה מאפשר לחלבון לבצע את תפקידו.

יכולותיהם המגוונות להפליא של החלבונים מעוררות עניין רב בקרב אנשי מדע. חוקרים ברחבי העולם מנסים לפענח כיצד מבנה החלבון מאפשר לו לבצע את תפקידו, וכיצד אפשר לצפות את מבנהו ותפקידו של החלבון על פי רצף ה-DNA שמכתיב אותו. ישנם אף חוקרים שמנסים לייצר חלבונים מלאכותיים על ידי תכנון של רצף DNA חדש. חלבונים מתוכננים אלה נועדו לבצע תפקידים שונים, למשל לשמש כחיסון או לפרק פלסטיק.

חלבון אקס מאכינה

בשנים האחרונות חלה התפתחות דרמטית בתחום למידת המכונה - תחום העוסק בפיתוח אלגוריתמים שמאפשרים לאמן מחשבים בקבלת החלטות על סמך ניתוח סטטיסטי של דוגמאות רבות. בד בבד, הולך וגדל היקף המידע שיש בידינו על הרצף, המבנה והתפקוד של חלבונים שונים. מכיוון שכמות המידע על חלבונים גדולה כל כך, וחקר החלבונים הוא תחום חשוב כל כך, היה זה מתבקש שלמידת המכונה תגויס לחקר חלבונים. ב מחקר בהובלת צוות מאוניברסיטת שיקגו בארצות הברית, שפורסם לאחרונה בכתב העת Science, הצליחו החוקרים להשתמש בכלים מעולם למידת המכונה כדי ללמוד כיצד רצף החומצות האמיניות של משפחת חלבונים מסוימת מאפשר לה לבצע את תפקידה. לאחר מכן השתמשו החוקרים בידע שצברו כדי לייצר חלבונים מלאכותיים, שמילאו את התפקיד של החלבונים הטבעיים באותה יעילות ולעיתים אף ביעילות רבה יותר.

החוקרים התמקדו במחקרם במשפחת חלבונים בשם כוריזמאט מוטאזים (chorismate mutase). חלבונים אלו קיימים בחיידקים, בפטריות ובצמחים, ותפקידם הוא לזרז תגובה כימית המסייעת בייצור החומצות האמיניות פנילאלנין וטירוזין. החוקרים הזינו לאלגוריתם שפיתחו את הרצפים הגנטיים של 1,259 חלבונים ממשפחה זו, ובחנו את המאפיינים המשותפים לכל הרצפים. האלגוריתם שלהם בחן את התדירות שבה מופיעה כל חומצה אמינית במיקום מסוים ברצף, וגם את התדירות שבה זוגות של חומצות אמיניות מופיעים יחדיו במיקומים מסוימים. על סמך המידע הסטטיסטי הזה יצרו החוקרים מודל שצופה את הסבירות שחלבון מלאכותי מסוים יצליח למלא את תפקידו של החלבון הטבעי, על פי רצף החומצות האמיניות שלו. בעזרת המודל, יצרו החוקרים 1,618 רצפים מלאכותיים.

החוקרים הזינו לאלגוריתם שפיתחו את הרצפים הגנטיים של 1,259 חלבונים ממשפחה אחת, ובחנו את המאפיינים המשותפים להם. מבנה של חלבון חיידקי ממשפחת הכוריזמאט מוטאזים | ויקיפדיה, Jslipscomb

מגוון רצפים, אותה פעולה

בשלב הבא החדירו החוקרים את ה-DNA המלאכותי שיצרו לתוך חיידקים שאין בהם חלבון טבעי ממשפחת הכוריזמאט מוטאזים. את החיידקים האלה גידלו החוקרים בסביבה ללא החומצות האמיניות פנילאלנין וטירוזין. לפיכך, רק חיידקים שה-DNA הסינתטי שהוחדר להם יצליח להכתיב חלבון מלאכותי שימלא בהצלחה את תפקיד החלבון הטבעי, כלומר ייצר את החומצות האמיניות החסרות, יצליחו לגדול.

החוקרים מצאו ש-481 מהרצפים המוחדרים אכן הכתיבו חלבון מלאכותי שהצליח למלא את תפקידו בצורה טובה, וכך איפשרו את הגדילה של החיידקים. החוקרים נוכחו שיש שונות גדולה בין הרצפים המלאכותיים שפעלו היטב, וכן מצאו שונות גדולה בין הרצפים המלאכותיים לטבעיים. ממצא זה מעיד כי מספיק מודל פשוט כדי לחזות את תפקודו של חלבון על סמך הרצף שלו, וכי מגוון עצום של רצפים יכול למלא פונקציה דומה.

ככל הנראה, האלגוריתם שפיתחו החוקרים יוכל לשמש גם בחקר של משפחות חלבונים רבות אחרות. החוקרים מקווים לפתח בעזרתו חלבונים שיסייעו להטמיע פחמן דו חמצני וכך למתן את משבר האקלים, וחלבונים שיביאו תועלת בחקלאות, בייצור אנרגיה ועוד. במישור התיאורטי, התקווה היא שהמחקר יסייע להבין את הבסיס הפיזיקלי לפעולתם של החלבונים, וכיצד נוצרו והתפתחו במהלך האבולוציה.

# data[].attributes.attachment_link.title
מחשב, תכנן לי חלבון

# data[].attributes.attachment_link.description
חלבונים הם מכונות ביולוגיות מורכבות, "סוסי העבודה" של כל היצורים החיים. חלבונים ממלאים תפקידי מפתח בתהליכי הפקת האנרגיה, שכפול ה-DNA, זירוז התגובות הכימיות, ויסות התנאים הכימיים בתא ועוד. כל חלבון מורכב משרשרת אחת או משרשרות אחדות של אבני בניין הנקראות חומצות אמיניות; המיקום והסוג של כל חומצה אמינית בשרשרת נקבעים על ידי החומר התורשתי, ה-DNA, המכתיב את יצירת החלבון.

# data[].attributes.body
כתבה מעניינת על מחקר שמראה עד כמה אנחנו דומים אבולוציונית לשימפנזים, השימפנזים מציקים ומקניטים אחד לשני ומתנהגים כמו ילדים קטנים וזה מראה את הדמיון אלינו ומאיפה אנחנו רכשנו את ההומור והצחוק שלנו.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
קופי אדם מקניטים ומתגרים זה בזה, ממש כמו ילדים קטנים. הפעילות הזו דורשת יכולת שכלית גבוהה, ויכולה לרמז על המקור האבולוציוני של ההומור האנושי

הבת מרימה מקל שמצאה על הרצפה, ולוקחת אותו אל אמה שיושבת בסמוך. היא מושיטה לה את המקל, והאם שולחת את ידה לקחת אותו - אך ברגע האחרון הבת, בפנים צוחקות, מושכת את ידה ומסלקת את המקל מהישג ידה של האם.

מקרים כאלו של התגרות או הקנטה כחלק ממשחק, "טיזינג" (teasing) באנגלית, נפוצים מאוד אצל ילדים. אך במקרה זה, לא מדובר באם ובבת אנושיות, אלא בשתי אורנגאוטניות - שכן לפי מחקר חדש, קופי אדם עוסקים גם הם בטיזינג הדדי. המחקר מעלה שאלות רבות לגבי ההתפתחות של התנהגות זו, ושל הומור ומשחק בכלל, כמו גם בקשר לדרך החשיבה של קופי האדם, ועד כמה הם מסוגלים להבין זה את כוונתו של זה.

האם זה המקור להומור האנושי? שני אורגנאוטנים צעירים בשעת משחק | צילום: Tim Jenner, Shutterstock

בין תוקפנות להומור

טיזינג הוא פעילות מסובכת יותר ממה שנראה במבט ראשון. הוא יכול להיות שלילי ותוקפני, ולהוביל לתגובה אלימה מצד הקורבן. אבל הקנטה יכולה להיעשות גם בצורה חיובית, כחלק ממשחק, וכדרך לייצר ולחזק קשרים חברתיים בין שני אנשים, או בין שני קופי אדם. מחקרים הראו שתינוקות אדם עוסקים בטיזינג מסוג זה עוד לפני גיל שנה, בצורה שאינה דורשת דיבור.

יש שלוש דרכים עיקריות שבהן תינוקות אדם עושים טיזינג ידידותי. הראשונה היא זו שתוארה בדוגמה למעלה - הגשה של חפץ כלשהו אל אדם אחר, ואז, כשאותו אדם שולח את ידו ומנסה לקחת את החפץ, סילוק שלו בתנועה מהירה, כך שהניסיון נכשל. לרוב הפעוט לא עושה זאת פעם אחת אלא פעמים רבות, ותוך כדי כך מסתכל על האדם השני ומחייך או צוחק.

הדרך השנייה היא הפרעה לפעילות - למשל, לקיחת חפצים מאנשים אחרים בזמן שהם מתעסקים בהם. גם זה נעשה תוך חיוך וצחוק. לצורה השלישית קראו החוקרים "אי-ציות פרובוקטיבי", ובה הילדים מפרים הוראה או כלל של האדם המבוגר בדרך שנועדה להוציא ממנו תגובה. "למשל, האמא אומרת לילד לנעול נעליים, והילד לוקח נעל, מסתכל על האם, ושם את הנעל על הראש", אמרה אריקה קרטמיל (Cartmill), החוקרת הבכירה במחקר החדש, בראיון לאתר של כתב העת המדעי Science.

בכל הדרכים האלו, טיזינג ידידותי שובר את הציפיות של האדם המשמש כמטרה - הוא מצפה לפעולה מסוימת, כמו הגשה של חפץ או מילוי ההוראה, ומקבל פעולה שונה לחלוטין. בכך טיזינג דומה מאוד לבדיחות, שמבוססות גם הן לעתים קרובות מאוד על שבירת ציפיות ואי התאמה (incongruity) מפתיעה בין חלקי הבדיחה. טיזינג דורש יכולת שכלית מפותחת ממי שעוסק בו, שכן הוא צריך להבין מה הן הציפיות של האדם השני כדי לשבור אותן. היכולת להבין את מה שמתרחש במוחו של אדם אחר - מחשבותיו, רגשותיו, ציפיותיו וכו' - נקראת התיאוריה של התודעה, ובתינוקות בני שנה היא עדיין לא מפותחת לחלוטין. עם זאת, נראה שהם מבינים את האנשים סביבם מספיק בשביל להקניט אותם.

פעילות הדורשת יכולת שכלית מפותחת. אמא אורנגאוטן עם תינוקה | צילום: THOMAS MARENT / VISUALS UNLIMITED, INC. / SCIENCE PHOTO LIBRARY

משחק מהנה לשני הצדדים

החוקרות אספו מהספרות המדעית ראיות לסוגים השונים של טיזינג ידידותי אצל קופי אדם. הצורה הנפוצה ביותר אצלם הייתה אותה "הגשה ואז סילוק", של חפץ, או לפעמים של יד או רגל. טיזינג כזה נראה אצל שימפנזים, בונובו וגם אורנגאוטנים. הוא נעשה לרוב בשעת משחק, וקוף האדם שמושיט את החפץ לובש הבעה שנקראת "פני משחק" - פה פתוח כשהשפתיים מכסות את השיניים - שנועדה לסמן שהוא אינו מתכוון לתקוף. במקרים רבים, אם השימפנזה או האורנגאוטן לא שולח ידו לקחת את החפץ, הפרט שהחל את הטיזינג מקרב אליו את החפץ עוד יותר ומנענע אותו מול פרצופו, כדי לפתות אותו.

קופי אדם שיחקו את המשחק הזה גם עם בני אדם, ובמקרה אחד תועד שימפנזה כשהוא מציע לציפורים חתיכה מהלחם שלו ואז מושך אותה חזרה, פעם אחר פעם. במקרה זה, די ברור שהציפורים לא נהנו במיוחד מהאינטראקציה - אך כשהטיזינג נעשה בין שני קופי אדם התגובה לרוב הייתה חיובית. "במקום להתעצבן, הפרט השני פשוט שמט את ידו, ואז שניהם עשו זאת שוב", אמרה קרטמיל. "נראה שזה היה מהנה לשני הצדדים. בכמה מקרים הם אפילו החליפו תפקידים: האורנגאוטן שעשה את הטיזינג השתעמם ושמט את החפץ, ואז השני הרים אותו והחל לעשות זאת שוב. זה נראה דומה מאוד למשחק, מסוג הדברים שפעוטות עושים".

הפרעה לפעילות נראתה גם היא בקרב קופי אדם. חוקרת השימפנזים ג'יין גודול כתבה ששימפנזים צעירים לעתים קרובות הציקו למבוגרים בקבוצה בזמן שאלו ישבו ונחו להם בשלווה: הם קפצו עליהם, משכו בשערם, היכו אותם בידיהם או התנדנדו בענפים מעליהם ובעטו בהם. גם כאן, התגובה של המבוגרים הייתה רגועה, והיה ברור שהם לא מתייחסים להפרעה הזו כאל התנהגות תוקפנית. הם החלו לשחק עם הצעירים, או פשוט שלחו יד ונדנדו אותם על הענפים. התנהגות דומה נראתה גם אצל אורנגאוטנים.

הצורה השלישית של טיזינג, אי-ציות פרובוקטיבי, קשה במיוחד לתיעוד אצל חיות. לא ברור כיצד אי-ציות נראה אצל קופי אדם בטבע, ואיך מבדילים בין אי ציות פשוט לאי ציות שהוא חלק מטיזינג. גם כאשר מדובר באינטראקציה בין קוף אדם לאדם, לא תמיד אפשר לדעת אם קוף האדם בוחר לא לציית או פשוט לא מבין את ההוראה. יש בכל זאת כמה דוגמאות לצורה זו של טיזינג, שמגיעות מקופי אדם שלמדו לתקשר עם בני אדם בעזרת שפת סימנים או ציורים המסמלים מילים. אחת מהן היא קוקו הגורילה, שלמדה שפת סימנים.

"הם שאלו אותה, 'במה אנחנו משתמשים לנקות את השיניים שלך?', קוקו סימנה, 'כף רגל'. אז הם שאלו אותה, 'מה אנחנו שמים על מברשת השיניים שלך?' וקוקו סימנה 'אף'. תגובה מוזרה ביותר", אמרה קרטמיל. "אבל אז היא הרימה את כף הרגל שלה אל האף שלה. היא לא רק ענתה תשובות לא נכונות, אלא לאחר מכן גם ביצעה את הפעולה המוזרה שהיא תיארה".

שני הצדדים נהנים. אמא שימפנזה משחקת עם גור | צילום: ANUP SHAH / NATURE PICTURE LIBRARY / SCIENCE PHOTO LIBRARY

השאלות הפתוחות

את המקרים האלו אספו החוקרות ממחקרים שונים לאורך עשרות שנים, שכן לא נערך עדיין מחקר שמטרתו העיקרית היא לבחון את התנהגות הטיזינג בקופי אדם, או בבעלי חיים אחרים. זו אחת הסיבות ששאלות רבות הנוגעות להתנהגות זו בבעלי חיים נותרו פתוחות. מחקרים קפדניים יותר, אומרות החוקרות, יוכלו לבחון פרטים רבים שעדיין אין לנו מידע עליהם - האם ההתנהגות הזו נפוצה יותר אצל צעירים או אצל בוגרים? האם המטרה תהיה לרוב חבר קרוב או בן משפחה, או שזה יכול להיות כל אחד מהקבוצה? מתי הם עושים זאת - בזמן משחק ער, או ברגעים של שעמום? כיצד מגיבים קופי האדם שמשמשים כמטרה להתגרות, והאם התגובה שלהם תלויה בסוג הטיזינג, או אולי בזהות המבצע?

כל הפרטים האלו, ורבים אחרים, יוכלו לעזור לנו להבין את תפקידו של הטיזינג אצל קופי האדם, ולאיזה צורך הוא התפתח - וכך להבין טוב יותר גם את ההתנהגות שלנו, בני האדם. ניסויים התנהגותיים יוכלו לתת לנו הצצה למחשבותיהם של קופי האדם, ועד כמה הם מבינים את ציפיותיהם של אחרים כשהם מתגרים בהם. מחקרים על התיאוריה של התודעה מראים שלפחות במידה מסוימת, קופי אדם מסוגלים לשים את עצמם בנעליו - או כפותיו - של מישהו אחר. חקר הטיזינג שהם עושים אחד לשני עשוי להעמיק את הידע שלנו בתחום זה, כמו גם בתחום ההתפתחות של ההומור והמשחק במהלך האבולוציה.

"אני מקווה שבזמנים הלחוצים למדי האלו, המחשבה על קופי אדם שמתגרים ומקניטים אחד את השני דרך משחק, ואולי גם מסוגלים להעריך הומור, תספק קצת הסחת דעת קלילה", אמרה קרטמיל. "אבל בתקווה, היא גם תעלה כמה שאלות רציניות על ההשלכות של ההתנהגות הזו על ההיסטוריה האבולוציונית שלנו עצמנו".

# data[].attributes.attachment_link.title
ההקנטות האנושיות של השימפנזים

# data[].attributes.attachment_link.description
הבת מרימה מקל שמצאה על הרצפה, ולוקחת אותו אל אמה שיושבת בסמוך. היא מושיטה לה את המקל, והאם שולחת את ידה לקחת אותו - אך ברגע האחרון הבת, בפנים צוחקות, מושכת את ידה ומסלקת את המקל מהישג ידה של האם.

# data[].attributes.body
החוקרים גילו שיש כמה דרכים שהתא מיצא את הRNA וחוששים שוירוסים יוכלו לסנן את הRNA שאחראי לייצר נוגדנים שמגנים על ההתא

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כאשר החלבון NXF1 נמצא בתאים כראוי (משמאל), מולקולות האר-אן-אי (נקודות כתומות) של גן מסוים בעל אקסון אחד מיוצאות מהגרעין (מסומן בסגול) לנוזל התא. כאשר NXF1 מושתק (מימין), מולקולות האר-אן-אי נתקעות ברובן בגרעין

"יצוא" אר-אן-אי מגרעין התא - תהליך הכרחי ביצירת חלבונים ובקיומם של חיים בתא בעל גרעין - נחשב בעבר לאחיד ומהיר. במחקר חדש חשפו מדעני מכון ויצמן למדע כי ישנם לפחות שני מסלולים ליצוא אר-אן-אי, וכי התא יכול לעכב מולקולות אר-אן-אי מסוימות בגרעין, בעוד אחרות יוצאות החוצה אל נוזל התא במסלול המהיר והמוכר. המדענים הראו כי קיומם של מנגנוני יצוא שונים עשוי לאפשר לנגיפים לבצע השתקה בררנית - לחסום את יצוא האר-אן-אי האחראי על הגנה מפני נגיפים, מבלי לשתק את כלל היצוא ולהרוג את התא המשמש להם בית. ממצאים אלה שופכים אור חדש על מנגנונים גנטיים בסיסיים ועשויים לשפר את ההבנה של זיהומים נגיפיים.

"בספרי הלימוד מלמדים כי היצוא של כמעט כל מולקולות האר-אן-אי מסתמך על אותו מקבץ גנים, אך אנחנו גילינו כי בתאי אדם ניתן להבחין בשני מסלולי יצוא של אר-אן-אי לפחות וכי מגוון מסלולים מקנה לתאים שלנו - וגם לנגיפים - את האפשרות לשתק את אחד המסלולים באופן בררני", אומר ד"ר איגור אוליצקי מהמחלקה לבקרה ביולוגית, אשר ביצע את המחקר עם תלמידיו בנימין צוקרמן ומאיה רון בשיתוף פעולה עם החוקר הבתר-דוקטוריאלי ד"ר מרטין מיקל ופרופ' ערן סגל מהמחלקות לביולוגיה מולקולרית של התא ולמדעי המחשב ומתמטיקה שימושית.

ייצור מולקולות אר-אן-אי בגרעין התא אינו תהליך מהיר במיוחד, אך היצוא שלהן - אריזת המולקולות והליווי שלהן החוצה אל נוזל התא - נמשך בדרך כלל דקות ספורות. עם זאת, בשנים האחרונות התגלה כי לעתים במקום לצאת החוצה אל נוזל התא ולספק את המרשמים הדרושים לייצור חלבונים, נשאר האר-אן-אי למשך זמן מסוים בגרעין, שם הוא יכול לבצע תפקידים אחרים שאינם קשורים בהכרח לייצור חלבונים.

מימין: בנימין צוקרמן, ד״ר איגור אוליצקי ומאיה רון. חוקי היצוא

כדי לחקור תופעה זו, השתיקו ד"ר אוליצקי ועמיתיו באופן בררני את החלבונים האחראים על יצוא אר-אן-אי בתאים אנושיים. המדענים זיהו שתי קבוצות חלבונים אשר משחקות תפקידים שונים ביצוא - חלבונים אלה "יודעים" להבדיל בין אר-אן-אי הבנוי ממספר קטן של מקטעים הקרויים אקסונים ובין אר-אן-אי אשר שוחבר מאקסונים רבים (מספר האקסונים במולקולת אר-אן-אי יכול לנוע בין אחד ליותר מ-100). המדענים גילו כי אחת משתי קבוצות החלבונים, המכילה את החלבון NXF1, אחראית בעיקר על יצוא מולקולות אר-אן-אי הכוללות לא יותר מאשר שלושה אקסונים, בעוד הקבוצה השנייה, TREX, התמקדה במולקולות אר-אן-אי אחרות שלרוב מכילות ארבעה אקסונים או יותר. כאשר השתיקו המדענים את NXF1, מולקולות אר-אן-אי מועטות האקסונים נתקעו בגרעין, בעוד כאשר השתיקו את ה-TREX, נתקעו בגרעין מולקולות אר-אן-אי אחרות.

תהליך השחבור של האקסונים התפתח כנראה במהלך האבולוציה כדי לסייע לתאים להבחין בין האר-אן-אי שלהם עצמם - שבדרך כלל מכיל אקסונים מרובים - ובין אר-אן-אי של נגיפים או פולשים אחרים, המכיל בדרך כלל אקסון אחד בלבד. קיומם של שני מסלולי יצוא, הנבדלים על פי מספר האקסונים, מאפשר כנראה לתא גמישות בבקרה על פעילות האר-אן-אי.

במהלך המחקר זיהו המדענים מנגנון נוסף המבדיל בין שני המסלולים: כדי לזכות לליווי החוצה מהגרעין, על מולקולות אר-אן-אי מועטות אקסונים לכלול בתוכן מקטע מקופל היטב המשמש מעין "קוד" יציאה, ויכול לסמן אותן כשונות ממולקולות אר-אן-אי זרות או משובשות; ללא מקטע מקופל זה, המולקולות נתקעות ללא יכולת לצאת אל מחוץ לגרעין התא ומנועות מלהפיק חלבונים העלולים לסכן את התא. לעומת זאת, מולקולות אר-אן-אי מרובות אקסונים, המשתייכות בדרך כלל לתא עצמו ולא לפולשים, מקבלות "אור ירוק" ליציאה מהגרעין ללא "קוד" יציאה, ולפיכך הסיכוי שהן ייתקעו בגרעין נמוך יותר.

על-אף מנגנונים אלה, נראה כי הנגיפים למדו לנצל לטובתם את המסלולים הנפרדים. לאחר שחדרו לתא, ביכולתם לחסום יצוא של מולקולות אר-אן-אי מועטות אקסונים האחראיות, בין היתר, על המרשמים לייצור אינטרפרונים - קו ההגנה הראשון של הגוף מפני נגיפים. זאת, מבלי להפריע ליצוא של מולקולות אר-אן-אי מרובות אקסונים המבטיח את המשך קיומו של התא המארח. השערה זו זכתה לאישוש כאשר המדענים ניתחו נתונים של ביטוי אר-אן-אי בתאי בני-אדם וראו כי בתאים שהיו חשופים לחלבונים נגיפיים הבולמים יצוא אר-אן-אי, המולקולות שנתקעו בגרעין היו לרוב מועטות אקסונים. ממצא זה מצביע על כך כי על-ידי השתקה בררנית של יצוא אר-אן-אי, הנגיפים אכן יכולים למנוע מהתא לייצר חלבונים המיועדים למלחמה בזיהום.

מספר מולקולות האר-אן-אי בנוזל התא גדול בדרך כלל פי 5 מאשר בגרעין.

# data[].attributes.attachment_link.title
יצוא במסלול האיטי - הידען

# data[].attributes.attachment_link.description
"יצוא" אר-אן-אי מגרעין התא - תהליך הכרחי ביצירת חלבונים ובקיומם של חיים בתא בעל גרעין - נחשב בעבר לאחיד ומהיר.