# data[].attributes.body
Hun havde det så dårligt at hun gik hjem. Hun følte sig mere stærkere, og hurtigere. Der begyndte at dryppe mere blod ud af hendes mund. Hun så på sin hud, den blev mere hvid. Da hun så på sit ene ben så hun et mærkeligt lille sår. Det så ud som om nogle havde bit hende. Så tænkte hun at måtte bare gå hen til den mørke skov, hen til Sokio. Der efter løb hun hen i skoven og fandt der hyttenogle som vampyrende boede. Hun råbte alt hvad hun kunne efter Sokio. Pludselig kom han drønende hen til hende og spurgte om hvad hun ville. "Hvorfor i alverden har du bidt mig". "Jeg vil bare gerne have at du skal blive en af os". "Men du kunne godt havde spuret mig først". Sofie råbte og råbte alt mulig og var så ked af det fordi hun nu ikke kunne leve et normalt liv. "Altså der er en måde at få giften ud af dig". Hvad er det, spurgte Sofie. Han sugede giften ud der fra hvor han bed. Han var jo blod tørstig så han var ild med at suge gifte for der kom også blod med. Han kom til at suge lidt for meget, så Sofie mistede lidt blod og blev svimmel. Det eft er løb hun hjem og så hel bleg og færdig ud. Hendes forældre så på hende og hendes ben, så de skyndte sig hen til skadestuen med hende. De spurgte hende hvad der var sket og hun svare de bare at hun havde revet sig med en stor og kraftig gren. Til sidst endte alt godt og hun besøgte stadig nogle gange Sokio og hans familie. Men alt var godt og hun klarede sig fint.

# data[].attributes.body
Han gjorde det fordi, han begyndte at holde mere af sofie og vil gerne vil have at hun skulle blive lidt af en vampyr. Da Sofie kom hjem spurgte hendes mor hende hvor hun var, og hun svaret bare at hun var hos hendes veninde, som boede i bygningen lige overfor. Han lagde sig i ned i sin seng og prøvede at glemme alt det der skete og alt det hun hørte. Men selvfølgelig er det svært at glemme når man har mødt en rigtig vampyr og hans vampyr familie. Den nat kunne Sofie havde Sofie det meget svært ved at sove fordi hun ikke kunne lade vær med at tænke på det. Da hun så faldt i søvn havde hun en meget mærkelig fornemmelse mens hun sover. Det var giften. Da Sokio bed hende i benet uden hun rigtig lagde mærke til det, røg der gift i som fordelte sig i hele kroppen. Den næste dag spiste hun morgenmad og alt var godt lige ind til der pludselig røg en dråbe blod ned fra hendes mund. Det var lige før Liva, hendes lillesøster så det. Hun havde en fornemmelse på hvad det var, og hun har de ikke tænkt sig at fortælle det til nogle. Da hun kom i skolen, afbrød hun læren midt i den første time og spurgte hele klassen om"i går da i allesammen ignoreret mig om det brev jeg fik, fandt jeg ud af hvad det var. Jeg fik et "ledetråd" af Carla, eva og Esther. Ja jeg hørte jer så ude på toilettet". "Vampyr" råbte hun og satte sig ned på sin plads igen. I frikvarteret kom Carla, Eva og esther hen til hende. Carla begydte med at for tælle hende at "for omkring et år siden da du ikke var begyndt her, var der en pige her fra skolen der hed lara, og som fik det samme brev som dig. Næste dag da hun kom i skole var hun sammen med en eller anden dreng der lignede lidt en vampyr. Der drypede noget rødt ud af hans mund og det lignede blod og han havde meget kort sort strittet hår. Lara sagde at hun havde fået det mistænklige og mærkelige brev fra ham. Hans navn Sokio eller sådan noget. Det var som om at Sokio var hendes bodyguard for han stod hele tiden lige bag hende. Den dreng/"vampyr" havde forsvundet Lara. Eller det var vi mig Esther og Eva i hvertfald enige om. For da vi kom ud i skolegården, så vi hendes jakke ligge nede på jorden, og da vi løftede den så vi at der lå en blod som flød næsten over det hele under hendes jakke. Vi skyndte os at tørre alt blodet op. Vi blev enige om at fortælle det kun til klassen. Da du så her kom og spurgte om det brev, var vi bange for at fortælle dig det på grunden af alt det her". Sofie blev rigtig bange men hun havde lovet sig selv ikke at være bange. I de næste timer opførte hun sig en smule underligt og det ret dårligt.

# data[].attributes.body
Et øjeblik vidste Sofie ikke om hun skulle skrige eller løbe væk, for hun næsten hel lammet af frygt. "Du tænker vist på om du skal løbe væk eller skrige, men det kan du jo ikke for du er jo lammet"😁😎sagde Sokio. "Nej nej neeej, det kan ikke være rigtigt der findes ikke nogle, det er bare en drøm, eller mere et mareridt" prøvede hun at forhindre sig, så hun ikke gik så meget i panik. Men det hjælper jo ikke alligevel. Det sagde Sokio også. "Hvad vil du med mig og hvordan kender du min adresse". "Jeg kender alle her i byen, men de kender ikke mig". "Okay men hvad vil du med mig. Og hvorfor har du fået mig her hen"." Fordi jeg vil have at du du skulle vide det her når du blev 12år"."vide hvad"?. Kom med mig. "Hov vent hvor skal vi hen." Sokio borte hende på skuldrene og løb ligeså hurtigt som en racerbil, igennem den mørke, uhyggelige skov. Der efter nået de frem til en slags hytte. Der inde sad tre andre vampyrer. Det var Sokio mor, far og lillesøster. Han havde hentede hende til hytten fordi ham og hans familie ville fortælle hende noget. "Ser du Sofie, vi har kendt dig siden du var et barn". "Hvordan det"? Altså vi vil helst ikke have at du går i panik, men bare lige så du ved det ja så..... "så hvad spurgte Sofie alvorligt. "Altså jeg blev faktisk også født den samme dag som dig og den samme hospital. Efter fødslen lå vores mødre i det samme rum og de talte sammen og hyggede og jeg ved ikke hvad. Men på et tidspunkt da min mor holde både mig og dig på sit skød for at få et lille billede, så kom jeg til at gribe fat i din nakke og jeg er jo en vampyr så siden jeg blev født har jeg jo haft disse styrker. Så da jeg greb fat i din nakke var jeg allerede stærk nok til at suge en bitte bitte smule blod og da min mor så det skyndte hun sig at skille min mund ad fra nakken. Da den blev skilt ad kom der jo selvfølgelig en lille smule af given, vampyr giften, så man kan sige en smule at du en lille smule er en del af os"."ved mine forældre godt det her"? Spurgte hun mens hun råbte lidt. ""Nej desværre ved de det ikke", sagde Sokio's mor. Sofie ville bare så gerne hjem, så hun løg om at alt muligt andet. Inden hun gik sagde Sokio at hun ikke skulle blive bange og tage det helt roligt, der efter hoppede Sofie op på ryggen af Sokio og de tog afsted. mens Sofie var på ryggen af vampyeren Sokio, gav han hende et lille bid på benet uden at hun overhovet lagde mærke til det.

# data[].attributes.body
Der stod "mød mig ved det mørke skov den fredag den 15 dec. klokken 20.00. Det er jo den 15. dec. idag. Sofie var blev hel bekymret og tænkte burde jeg gå der hen i aften, eller skal jeg fortælle det til mine forældre eller skal jeg bare ignorer det og lade vær. Hun tænkte sig om et stykke tid, Og tænkte, jeg vil jo vide hvad pigerne talte om og om hvem og hvad det er osv. Men hun kom jo også i tanker om at hun ikke måtte gå i den mørke skov for det var faktisk forbudt for alle. Men hun var åbenbart så dum at hun valgte at gå. Hun skyndte sig at tage varmt tøj på, for det var jo koldt, og så måtte hun liste ud uden at nogle fandt ud af det. hende lillesøster Liva stoppede hende op og spurgte om hvor hun skulle hen og at hun vil sladre til mor, men det var jo bare typisk Liva. Liva fik 10kr. for at ikke sladre. Wooow der var jeg heldig tænkte Sofie. hun løb ned af trapperne og drøn ud af døren."Du ved mand ikke må i den mørke skov" råbte en mand, da han så mig gå hen mod skoven. Men hun løb bare videre. Da jeg nåede der frem, gik jeg ind i skoven. Hun kiggede sig om lidt, men der var ingen. Et øjeblik efter så hun en skygge der flyttede sig fra det ene træ, til det andet. Sofie blev bange og råbte "halloo, hvem er det. Er der nogle". Pludselig kom en skygge frem. Det var en meget mærkelig dreng som var på hendes alder. Han var næsten helt hvid i hovedet, og lignede en lille smule en form for en vampyr. "Hvem er du"? Spurgte hun." Jeg er Sokio". Hvad er det dog for et navn, tænkte Sofie. Stærke kræfter, hastighed, tanke læsnig, er minen styrker. Og selvfølgelig BLODTØRST. Da hun hørte ham sige styrkerne, tænkte hun, OMG!!!! Hvad er det dog for en slags menneske. Men i dét da hun hørte ham sige "blodtørst" havde hun altså virkelig fortrudt at komme der hen. Hun tænkte sig lidt om. Shiiit, han har styrke, blodtørst og ligner ovenikøbet en vampyr. Lige et sekund efter hun havde tænkt det, sagde Sokio højt "JEG ER EN VAMPYR". Han løb rundt om Sofie med sin hastighed, hev et træ op med sin ene hånd. Han duftede lidt til hende. Hun kan jo dufte blodet.

# data[].attributes.body
der var engang en pige som hed Sofie. Sofie var en ret fræk pige og hun havde næsten altid to skuldende øjne med en sur mund men det var nok fordi hun var blevet teenager og....ja så kan i næsten regne ud hvorfor hun var lidt sur engang i mellem, men selvfølgelig var hun også glad. det var fredag og  det var hendes fødselsdag og hun var meget spændt og glad. hun satte sig ind i bilen og kørte i skolen. Da hun nåede der frem, løb hun afsted op i klassen. lige da hun nået der op så hun ingen men pludselig sprang hele klassen op nede fra bordet og råbte "tillykke med fødselsdagen". F*** hvor var hun måløs. det var en hyggelig dag og hun var glad. da hun kom ind af hoved døren skulle hun hente post fra postkassen. der så hun at der lå et brev med et flot hjerte tegnet, hvor der stod hendes navn på. Hun var slet ikke i tvivl om at det var et kæreste brev. Da hun gik op på værelset, var hun nervøs for at åbne det. Men da hun åbnede det, så hun at det var et brev hvor der stod et eller andet med mærkelige bogstaver som lignede volapyk. hun havde en lille mistanke om at det var en af hendes venner eller veninder. Næste dag i skolen spurgte hun sin klasse om at det måske var en af dem der skrev det mærkelige brev. Men der var ingen der svaret. Så spurgte hun en af sine veninder igen, men hun sagde heller ikke noget. Sofie havde en meget mærkelig fornemmelse om hvorfor der var ingen der svaret hende. lidt senere gik hun ind på toilettet og ude for døren kunne hun høre nogle piger komme ind og sagde, "ej hørte i også det, Sofie har fået et brev med mærkelige bogstaver. Og der var et hjerte på forsiden" sagde hendes ene veninde Carla. "ej ja, gad vide om hun måske har fået et brev fra HAM" sagde hendes anden veninde Eva. "Shiiiit, hun er sgu da både i fare men samtidig også heldig" sagde Esther. Sofie ventede til de gik. og så kom hun ud. Hun spekuleret meget på "ham" og om at hun både var i fare og heldig. Hvad mon det bedtyde og hvad er det dog for et brev de ikke vil fortælle mig om??
Da hun kom hjem kiggede hun nærmere på brevet. Der så hun med meget meget lille skrift, hvor der stod noget med rigtige bogstaver.