# data[].attributes.body
je umijeće upravljanja državom ili drugom političkom zajednicom, usmjereno na postizanje općeg dobra.

# data[].attributes.body
- osobe bez državljanstva ili neregistrirane osoba
- osobe koje nisu nikada imale državljanstvo ili su ga izgubile, a novo nisu stekle

# data[].attributes.body
U prazni porostor ispod zadanog pojma (znak +) upišite primjer ili zalijepite sliku koja opisuje/prikazuje konkretan primjer vezan za zadane pojmove u stupcima.

# data[].attributes.body
-osobe bez državljanstva
Paula Voloder 4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
'Prema podacima popisa stanovništva iz 2011. godine, 2886 osoba u Hrvatskoj izjasnilo se kao osobe bez državljanstva, odnosno, apatridi. Procjenjuje se da u Europi živi više od 600.000 apatrida, dok u svijetu taj broj iznosi gotovo 10 milijuna', kaže Jan Kapić iz UNHCR-a. No apatridi u Hrvatskoj uglavnom nisu u toj poziciji svojevoljno, zbog ideala i činjenice da žele biti 'građani svijeta'. Mnoge od njih naprosto nitko ne želi prihvatiti kao svoje

# data[].attributes.attachment_link.title
U Hrvatskoj živi preko 2886 'nevidljivih ljudi' bez domovine

# data[].attributes.attachment_link.description
'Prema podacima popisa stanovništva iz 2011. godine, 2886 osoba u Hrvatskoj izjasnilo se kao osobe bez državljanstva, odnosno, apatridi. Procjenjuje se da u Europi živi više od 600.000 apatrida, dok u svijetu taj broj iznosi gotovo 10 milijuna', kaže

# data[].attributes.body
Lucija Tadinac,4.b

# data[].attributes.body
Maja Šižgorić -4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
UN-ovo Visoko povjereništvo za izbjeglice (UNHCR) pozvalo je u četvrtak Europljane da prestanu s "nezakonitim vraćanjem" migranata koje se "događa duž čitave vanjske granice" EU-a i "klone se toksičnog govora" o migracijama.

Na videokonferenciji s eurozastupnicima i s izaslanicima zemalja članica, čelnik UNHCR-a Filippo Grandi ih je ujedno pozvao da provedu reformu migracijske politike i azila koju je u rujnu predložila Europska komisija i oko koje se dvadeset sedmorica ne slažu.

Ovaj "novi dogovor o migracijama i o azilu" predviđa složene mehanizme solidarnosti među zemljama članicama u slučaju priljeva migranata i spašavanja na moru, ubrzani postupak obrade zahtjeva za azil i stavlja naglasak na povratak osoba nereguliranog statusa.

"Ovo je najbolja prigoda da idemo dalje", ocijenio je Grandi. "Ovo nije savršeno, ali bolje išta nego ništa", istaknuo je, priznajući da će "trebati vremena da se uspije u tome" s obzirom na očitovane razlike.

U međuvremenu, "neki potezi narušavaju ugled Europe", požalio se talijanski diplomat, spomenuvši "neselektivna i nezakonita vraćanja" migranata koja se "nažalost događaju duž čitav vanjske granice Europe, na moru i na kopnu" i "izlažu živote opasnosti".

"Pravo na azil je temeljno pravo", istaknuo je. "Ova vraćanja moraju prestati", istaknuo je, pružajući potporu prijedlogu Komisije da uvede neovisan mehanizam praćenja takve prakse na granici.

Izrazio je žaljenje zbog toga što izvanredne epidemiološke mjere nerijetko služe kao izlika za ukidanje pristupa azilu, istaknuvši da se brojevima "može upravljati".

U vezi s brodovima s migrantima koji se iskrcavaju na obali EU-a, čelnik HCR-a je kritizirao "dramu zbog pregovaranja" zemalja o raspodjeli prihvata tražitelja azila. "Nadamo se da uskoro više nećemo gledati takve nepodnošljive prizore", rekao je.
Usto je pozvao Europljane da se klone "toksičnog govora o najezdi i o poplavi" koji nije samo "činjenično netočan, nego je i kontraproduktivan".

"Kolumbija je primila 1,7 milijuna venezuelskih izbjeglica i migranata; Sudan, Uganda i DR Kongo su imali velik priljev iz susjednih zemalja na vrhuncu pandemije. U Libanonu je svaka četvrta osoba izbjeglica", podsjetio je Visoki povjerenik UN-a za izbjeglice.

"Mislim da Europa može upravljati priljevom (...)", dodao je, istaknuvši da je 90 posto izbjeglica i raseljenih u siromašnim i u zemljama sa srednjim dohotkom.

# data[].attributes.attachment_link.title
UNHCR poziva Europljane da prestanu nezakonito vraćati migrante: 'Životi se izlažu opasnosti... Pravo na azil je temeljno ljudsko pravo'

# data[].attributes.attachment_link.description
UN-ovo Visoko povjereništvo za izbjeglice (UNHCR) pozvalo je u četvrtak Europljane da prestanu s "nezakonitim vraćanjem" migranata koje se "događa duž čitave vanjske granice" EU-a i "klone se toksičnog govora" o migracijama.

# data[].attributes.body
Apartid- osoba koju niti jedna drzava ne smatra državljaninom prema djelovanju njezinog zakona
Karla Zeko

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Koncept državljanstva je regulisan od strane međunarodnog javnog prava (EPA)

Osobe nevidljive za sistem, odnosno osobe bez državljanstva ili apatridi su i dalje među nama. Bez obzira što se konvencijama od 1954. i kasnije 1961. godine pokušava smanjiti taj izuzetno veliki negativan utjecaj na život pojedinca, po UNHCR-u još je 3,9 miliona u 78 država svijeta. Proces gubitka državljanstva je najčešće usko vezan sa konfliktima. Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon drugog svjetskog rata, pa raspadom Sovjetskog saveza, Jugoslavije i ratovima na Bliskom Istoku.

Koncept državljanstva je regulisan od strane međunarodnog javnog prava tako da osoba ima pravo na državljanstvo države na čijem se tlu rodila ili ima pravo na državljanstvo na osnovu krvne veze - ima pravo na državljanstvo roditelja.

Postoje i sistemi koji su dijametralno drugačiji od ostatka svijeta, gdje se državljanstvo upisuje po mjestu prebivališta majke. U Siriji se državljanstva djeci upisuju po ocu. Ako muškarac izgubi život prije rođenja djeteta, kasnije ga nema ko upisati u matične knjige.

Pristup pravu

U regiji Zapadnog Balkana se apatridija smanjuje, ali još uvijek ne iščezava. Može to saznanje izazivati i čuđenje s obzirom da je ovaj region poznat po brojnim dvojnim državljanstvima. Međutim, ima osoba koji nemaju niti jedno. Najviše brige o njima uredi UNHCR-a koji imaju i izrađen globalni plan za period 2014-2024.

„Slučajevi apatridije u punom smislu u BiH su izuzetno rijetki. Trenutno imamo saznanja o par takvih slučajeva, od kojih je jedna osoba - apatrid nedavno stekla državljanstvo BiH. Međutim, s krajem maja 2020. godine, poznato nam je 85 osoba (većinom u FBiH) koje se nalaze u situaciji rizika od apatridije, a procjenjujemo da trenutno u zemlji ima do stotinu ljudi kojima je potrebna pomoć u rješavanju tog izuzetno važnog životnog pitanja. Uglavnom se radi o pripadnicima romske zajednice - osobama koje često žive u izrazito teškim okolnostima. To su djeca rođena u inozemstvu, od roditelja koji su bh. državljani, a kod kojih nije došlo do ispravnog upisa u matične knjige i čiji roditelji nemaju potrebne dokumente za upis u matične knjige rođenih. Također, u tom broju nalaze se i djeca rođena izvan bolnica, a čiji je upis u matičnu knjigu rođenih veoma spor i u nekim slučajevima vrlo kompliciran", kaže Dorijan Klasnić iz UNHCR-ove predstavništva u Bosni i Hercegovini.

Napomena o autorskim pravima

Preuzimanje dijela (maksimalno trećine) ili kompletnog teksta moguće je u skladu sa članom 14 Kodeksa za štampu i online medija Bosne i Hercegovine: "Značajna upotreba ili reprodukcija cijelog materijala zaštićenog autorskim pravima zahtijeva izričitu dozvolu nositelja autorskog prava, osim ako takva dozvola nije navedena u samom materijalu."Ako neki drugi medij želi preuzeti dio autorskog teksta, dužan je kao izvor navesti Al Jazeeru Balkans i objaviti link pod kojim je objavljen naš tekst. Ako neki drugi medij želi preuzeti kompletan autorski tekst, to može učiniti 24 sata nakon njegove objave, uz dozvolu uredništva portala Al Jazeere Balkans, te je dužan objaviti link pod kojim je objavljen naš tekst.

Apatridi u ovoj zemlji svojim pravima pristupaju temeljem više zakona. Na primjer, pristup pravu na rad regulisan je putem Zakona o strancima, kao i pravo na osnovno obrazovanje, dok je sam pristup radu i obrazovanju regulisan na entitetskom nivou. Značajno je i pravo na putnu ispravu i pravo na olakšanu naturalizaciju za apatride. Na lokalnom nivou ostvaruju pravo na stručnu pravnu pomoć i provođenje postupka registracije bez plaćanja taksi, temeljeno na socijalnoj ugroženosti.

„Trenutni mali brojevi su direktan rezultat ciljanog i koordiniranog rada UNHCR-a s partnerima i vlastima, između ostalog, na unaprjeđenju pravnog okvira. Od 2008. godine kada smo započeli s programima namijenjenim toj svrsi, uspjeli smo identificirati 1.753 osobe, većinom majke s djecom te im pomogli u procesu upisa u matične knjige rođenih i državljana i pribavljanju svih potrebnih dokumenata, kao što su rodni listovi, uvjerenja o državljanstvu te ostale važne isprave", navodi Klasnić.

Rizik od apatridije

Prema procjenama UNHCR-a u Srbiji zasnovanim na posljednjem istraživanju iz 2015. godine, kao i na broju riješenih slučajeva u prethodnih pet godina, u Srbiji se procenjuje da živi oko 1.950 osoba u riziku od apatridije, s tim što se smatra da od tog broja nekih 300 osoba još uvijek nema upis u matičnu knjigu rođenih. Najčešće su ovom pojavom pogođeni Romi, Aškalije, Egipćani...

„Velika većina ovih osoba su pripadnici romske nacionalne manjine i na teritoriji Republike Srbije žive već generacijama. U tom smislu ne radi se o takozvanim de jure apatridima, odnosno o osobama koje nisu državljani ni jedne države u skladu sa njenim zakonima, već o građanima Srbije koji iz različitih razloga ne mogu da se upišu u matične knjige rođenih ili da potvrde svoje državljanstvo.

Moram da napomenem da je u periodu od 2012. godine na ovamo, u saradnji sa nadležnim državnim organima učinjen ogroman pomak, jer su izmenjeni, kao i doneti odgovarajući zakoni, a harmonizovana je i praksa u postupanju organa. Broj apatrida je drastično smanjen", poručuje Jelena Milonjić iz UNHCR-a u Srbiji.

U toj zemlji se lica u riziku od apatridije suočavaju sa problemima u pristupu zdravstvenoj zaštiti, kao i pravima iz oblasti socijalne zaštite. Oni po pravilu žive u izuzetno teškim ekonomskim uslovima i nalaze se ispod granice siromaštva, a nisu oslobođeni plaćanja taksi za izdavanje dokumenata.

„U periodu od 2010. do 2015. godine učešće osoba bez osnovnih ličnih dokumenata među populacijom Roma u Srbiji je opalo za 43 odsto. Sa 6,8 odsto 2010. na 3.9 odsto 2015.godine. Smatramo da su i te brojke pale od 2015.godine na ovamo, a trebalo bi uskoro to i da izmerimo kroz novo istraživanje na terenu", zaključuje Milonjić.

Ministarstvo unutarnjih poslova Hrvatske bilježi iznimno rijetke zabilježene slučajeve apatridije. Punudili su i statističke podatke kojima to potkrepljuju. Na kraju juna ove godine bilo je 13 osoba bez državljanstva sa odobrenim stalnim boravkom i 14 osoba bez državljanstva sa privremenim borakvom.

Naturalizovani državljani

„Uz to smo imali i 28 osoba sa neutvrđenim državljanstvom na odobrenom stalnom boravku i 35 osoba na privremenom boravku. Kada je u pitanju stjecanje hrvatskog državljanstva naturalizacijom ili utvrđivanje hrvatskog državljanstva za cijelu 2019.godinu, dvije osobe sa neutvrđenim državljanstvom i sa prebivalištem u Hrvatskoj su stekle državljanstvo, za 10 osoba je utvrđeno hrvatsko državljanstvo (5 na prebivalištu u Srbiji, 1 u Francuskoj, 1 u Australiji, 2 u Njemačkoj i 1 u Crnoj Gori), a pet osoba bez državljanstva je steklo hrvatsko državljanstvo", podaci su MUP-a Republike Hrvatske.

Za prvih šest mjeseci ove godine je za još šest osoba utvrđeno državljanstvo, a tri osobe se postali hrvatski državljani naturalizacijom, a da su ranije bili bez utvrđenog državljanstva.

Crna Gora: Bez dokumenata najčešće Romi i Egipćani

U Crnoj Gori se od posljednjeg popisa stanovništva, kada je bilo 4.312 osoba koji su se izjasnili da su bez državljanstva, kroz terensku verifikaciju 2017. godine došlo do broja od 140 osoba koji su u opasnosti od apatridije. Uglavnom su to Romi i Egipćani, iako ima i drugih nacionalnosti. Svi oni bez dokumenata imaju malo prava u ovoj državi.

„Vlada Crne Gore je prepoznala potrebu za dodatnim radom u ovoj oblasti pa se tako, na globalnom skupu o apatridiji, održanom u Ženevi prošle godine, obavezala da izmjeni i harmonizuje nacionalno zakonodavstvo, kako bi se licima sa priznatim statusom apatrida omogućio efikasniji pristup pravima. Prema obavezama koje je Crna Gora preuzela na tom skupu, te aktivnosti će se sprovesti do kraja 2021. godine, sa fokusom na oblast socijalne, zdravstvene zaštite i zapošljavanja", navode iz UNHCR-a u Crnoj Gori.

„Ukoliko imaju privremeni boravak, prava su im znatno manja u odnosu na one koji imaju stalni boravak te nemaju pravo na rad, socijalnu pomoć, zdravstveno osiguranje te besplatnu pravnu pomoć. Ova su prava omogućena bezdržavljanima na stalnom boravku. No, reguliranje boravka za osobe bez državljanstva je vrlo zahtjevan te dugotrajan postupak zbog nepostojanja putnih isprava, nepoznavanja pravnih propisa te plaćanja upravnih pristojbi. UNHCR-ov provedbeni partner na godišnjoj razini pruža besplatnu pomoć na projektu suzbijanja bezdržavljanstva u otprilike 500 tinjak slučajeva. Većina se odnosi na osobe koje su u riziku od bezdržavljanstva, dakle osobe koje imaju poteškoće u reguliranju svojeg statusa u Republici Hrvatskoj", poručuju iz UNHCR-a u Hrvatskoj.

Apatridija ne predstavlja uvijek samo jedan problem. Kao takva može biti samo prvi korak za kasnije mnogo teže slučajeve i za pojedinca i za kompletno društvo. Od trgovine ljudima, trgovine organima, prosjačenja, prostitucije i inih zala pred kojima državni sistemi teže dolaze do mogućnosti praćenja i spriječavanja negativnih posljedica.

Dok se potpuno neiskorijeni, ovi ljudi će se susretati sa diskriminacijom ili ranjivosti kojom su podloženi samim svojim statusom. Kao osobe koje se nalaze na tlu strane teritorije bez državljanstva, oni se nalaze u pravnom limbu bez statusa pripadanja. Kao takvi izloženi su rasnoj, etničkoj, vjerskoj i ostalim oblicima diskriminacije.
Izvor: Al Jazeera

# data[].attributes.attachment_link.title
Nevidljivi za sistem: Apatridi na Balkanu

# data[].attributes.attachment_link.description
Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon Drugog svjetskog rata, pa raspadom Sovjetskog saveza, Jugoslavije i ratovima na Bliskom Istoku.

# data[].attributes.body
https://www.unhcr.org/hr/gdje-radimo/zastita-osoba-bez-drzavljanstva

Ana Prgomet 4.B

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Apatridnost ima izrazito negativan utjecaj na živote pojedinaca. Posjedovanje nacionalnosti (državljanstva) je nužno za punopravno sudjelovanje u društvu te je preduvjet za uživanje cijelog niza ljudskih prava.

Apatridnost se javlja zbog različitih razloga, uključujući sukob zakona, prijenos teritorija, bračne zakone, upravne prakse, diskriminaciju, nedostatak upisa rođenja, denacionalizaciju i odricanje od državljanstva. Danas apatridnost još uvijek predstavlja golem problem koji utječe na oko 12 milijuna ljudi diljem svijeta, a koji su se bez državljanstva našli u pravnom limbu.

U Hrvatskoj je slučajeva bez državljanstva relativno malo u odnosu na situaciju u svijetu: oko 2,886 osoba obuhvaćeno je UNHCR-ovim mandatom apatridnosti u Hrvatskoj, što obuhvaća i one koji nisu registrirani. Romi čine veliku većinu osoba bez državljanstva ili neregistriranih osoba (de facto apatrida) u zemlji. [1]

Nakon što je Hrvatska 2011. ratificirala UN-ovu Konvenciju o smanjenju broja osoba bez državljanstva iz 1961. i načela navedena u Zagrebačkoj deklaraciji iz listopada 2011., UNHCR je počeo aktivno lobirati za uspostavu i daljnji razvoj nacionalnog zakonodavnog okvira i specifičnih mehanizama identifikacije kako bi riješio problem osoba bez državljanstva i omogućio apatridima i neregistriranim osobama stjecanje ljudskih i građanskih prava.

UNHCR pomaže ovim osobama u dobivanju osobnih dokumenata i osiguravanju pristupa pravima. UNHCR također podržava dionike i civilno društvo u sprečavanju i smanjenju apatridije u Hrvatskoj podizanjem razine svijesti osoba o kojima skrbi, državnih tijela i javnosti o važnosti građanskog statusa i relevantnih dokumenata.

[1] UNHCR sada broji 2,886 osoba obuhvaćenih mandatom apatridnosti: 36 osoba bez državljanstva - izvor: Vlada RH/Ministarstvo unutarnjih poslova (registracija); 54 osobe neutvrđenog državljanstva - izvor: Vlada RH/Ministarstvo unutarnjih poslova (registracija), 713 osoba bez državljanstva - Popis stanovništva; i 2,083 osobe neutvrđenog državljanstva - Popis stanovništva.

___________________

Statelessness has a terrible impact on the lives of individuals. Possession of nationality (i.e. citizenship) is essential for full participation in society and a prerequisite for the enjoyment of the full range of human rights.

Statelessness occurs for a variety of reasons including conflict of laws, the transfer of territory, marriage laws, administrative practices, discrimination, and lack of birth registration, denationalization or renunciation. Today statelessness is still a massive problem, affecting an estimated twelve million people around the world, left with no nationality, in a legal limbo.

In Croatia, stateless cases are relatively few by global comparison: there are an estimated 2,886 persons under UNHCR statelessness mandate in Croatia which encompasses those who are undocumented. Vast majority of stateless or undocumented persons (de facto stateless) in the country are Roma.[1]

Following Croatia's accession in 2011 to the 1961 UN Convention on the Reduction of Statelessness and the principles outlined in the Zagreb Declaration of October 2011, UNHCR is actively lobbying for the establishment and further development of national legislative frameworks and specific identification mechanisms to solve the statelessness problem and allow stateless or undocumented people to acquire their human rights and enjoy citizen rights.

UNHCR assists persons of concern to acquire the personal documentation and ensure access to rights. UNHCR supports stakeholders and civil society to prevent and reduce statelessness in Croatia by also raising awareness among persons of concern, Government and the public on the importance of citizenship and related documentation.

[1] UNHCR now counts 2,886 persons under UNHCR statelessness mandate: 36 stateless persons, - source GoC/Ministry of Interior (registration); 54 of undetermined citizenship - source GoC/Ministry of Interior (registration); 713 stateless - census and 2,083 of undetermined citizenship - population census.

# data[].attributes.attachment_link.title
Zaštita osoba bez državljanstva - UNHCR Hrvatska

# data[].attributes.attachment_link.description
Apatridnost ima izrazito negativan utjecaj na živote pojedinaca. Posjedovanje nacionalnosti (državljanstva) je nužno za punopravno sudjelovanje u društvu te je preduvjet za uživanje cijelog niza ljudskih prava. Apatridnost se javlja zbog različitih razloga, uključujući sukob zakona, prijenos teritorija, bračne zakone, upravne prakse, diskriminaciju, nedostatak upisa rođenja, denacionalizaciju i odricanje od državljanstva.

# data[].attributes.body
https://www.unhcr.org/hr/kome-pomazemo/osobe-bez-drzavljanstva

Apatridi su osobe koje ne posjeduju nacionalnost, što im otežava životne uvjete i nemogu punopravno sudjelovati u društvu.

Prema podatcima UNHCR-a svijetu postoji oko 12 milijuna apartida, u Hrvatskoj je njih 2,886.

Luka Braica 4.b

# data[].attributes.attachment_link.title
Osobe bez državljanstva - UNHCR Hrvatska

# data[].attributes.attachment_link.description
Apatridnost ima izrazito negativan utjecaj na živote pojedinaca. Posjedovanje nacionalnosti (državljanstva) nužno je za punopravno sudjelovanje u društvu te predstavlja preduvjet za ostvarivanje cijelog niza ljudskih prava. Apatridnost se javlja zbog različitih razloga, uključujući sukob zakona, pri…

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
Osobe bez državljanstva

# data[].attributes.body
https://www.24sata.hr/news/deportirali-obitelj-u-hrvatsku-iako-im-je-sin-ro-en-u-sloveniji-516919

Ruža Šekerija 4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mladi sirijski bračni par izbjeglica te njihov godinu i pol dana stari sin, koji se rodio u Sloveniji, deportirani su u srijedu ujutro iz Slovenije u Hrvatsku. Trenutno se nalaze u Kutini.

Prilikom deportacije je pred domom za azilante u Ljubljani, gdje je obitelj bila smještena, prosvjedovalo je 40-ak aktivista koji su za obitelj tražili odobrenje azila u Sloveniji. Nakon što su aktivisti pokušali blokirati kombi vozilo u kojemu je policija iz doma odvozila izbjegličku obitelj, prosvjednici su legitimirani i popisani, a jedna je osoba privedena na policiju, ali je kasnije puštena.

Izbjegličku obitelj su, sukladno dogovoru u Hrvatskom, preuzeo predstavnik Dublinskog ureda, objavila je policija.

Sirijka Carol Korbe i njezin suprug Hany Suleimany su na početku izbjegličke krize 2015. godine iz ratom zahvaćenog dijela Sirije u Hrvatsku doputovali zrakoplovom, dobivši prije toga vizu u jednoj arapskoj zemlji.

Nakon što su stigli u Hrvatsku produžili su u Sloveniju, gdje im se u međuvremenu rodio sin Adel. Nakon što su od kolovoza 2015. godine bili smješteni u prihvatnom centru za izbjeglice u Ljubljani, deportirani su u Hrvatsku. Slovenska policija ih je predala hrvatskim vlastima jer, prema Dublinskoj uredbi, azil trebaju zatražiti u prvoj zemlji Europske unije u koju su ušli.

Na tome su slovenski pravosudni organi i ministarstvo unutarnjih poslova inzistirali, iako je izbjeglička obitelj htjela azil zatražiti u Sloveniji i unatoč mišljenju nevladinih organizacija da bi takvo rješenje bilo u interesu djeteta koje je rođeno kao apatrid (osoba bez državljanstva, nikad ga nije imala, ali ni stekla).

Slovenski aktivisti za prava azilanata zadnjih su dana diskrecijsko pravo države da migrantima ponudi azil navodili kao argument protiv deportacije, a isticali su i navodno loše zdravstveno stanje majke i djeteta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Deportirali obitelj u Hrvatsku, iako im je sin rođen u Sloveniji

# data[].attributes.attachment_link.description
Mladi sirijski bračni par izbjeglica te njihov godinu i pol dana stari sin, koji se rodio u Sloveniji, deportirani su u srijedu ujutro iz Slovenije u Hrvatsku. Trenutno se nalaze u Kutini. Prilikom deportacije je pred domom za azilante u Ljubljani, gdje je obitelj bila smještena, prosvjedovalo je 40-ak aktivista koji su za obitelj tražili odobrenje azila u Sloveniji.

# data[].attributes.body
Vanesa Šarić, 4.B

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Apatridi su uglavnom pripadnici romske populacije, pa se strahuje da su podaci o njihovom broju znatno veći i dramatičniji (EPA)

Nemaju osobnih dokumenata, niti zdravstvenu zaštitu, nikakva socijalna prava, ni mogućnost zapošljavanja, školu ne pohađaju, ne mogu se ni ženiti ili udavati, čak ni putovati, a mnogi od njih ni iz dvorišta u kojem žive ne izlaze. Takva je sudbina osoba bez državljanstva, koji su bez tog, jednog od ljudskih prava, ostali iz različitih razloga. I za društva u kojima žive oni su jednostavno - nevidljivi.

Potresnu priču o tome kako nikada u životu nije otišao liječniku, niti je bar jedan dan bio u školi ili otišao do središta Zagreba, u kojem živi, ovih je dana s hrvatskom javnosti podijelio 21-godišnji Muhamed Rama. Strahuje od svakog izlaska iz kuće, jer nema nikakve dokumente. Rođen u romskoj obitelji, jednostavno nije upisan u knjigu rođenih. Sad je u proceduri naknadnog upisa, prošle godine je podnio zahtjev za privremeni boravak i još čeka odluku nadležnih.

Ljudima poput Muhameda u procesu stjecanja državljanstva pomaže Informativno pravni centar iz Slavonskog Broda, koji, uz financijsku pomoć UNHCR-a, provodi projekt pravne pomoći osobama bez državljanstva i osobama koje su u riziku da to pravo izgube.

Procjenjuju da samo u Hrvatskoj živi najmanje 500 osoba bez državljanstva, tzv. apatrida, i dvostruko njih neutvrđenog državljanstva. Ta se brojka uglavnom odnosi na Rome, pa strahuju da su te brojke znatno veće i dramatičnije. Po posljednjem popisu stanovništva, na koje se poziva UNHCR, u Hrvatskoj se 2.886 ljudi izjasnilo kako nema državljanstvo.

Nepostojanje zakonske zaštite

Opasnost od nepostojanja zakonske zaštite, ali i pravo na sudjelovanje u političkim procesima te nedovoljna zaštita u slučajevima trgovine ljudima, zlostavljanja i nasilja posebni su problemi na koje upozoravaju u zrenjaninskom Centru za razvoj civilnog društva.
'Svaka osoba ima pravo na državljanstvo i svako kršenje tog prava dovodi do apatridije, koja je jednako i uzrok i posledica diskriminacije, eksploatacije i prisilnog raseljavanja u svim regionima sveta. Pravo na državljanstvo je u opasnosti kada dođe do neke političke promene, jer se tada dešava ciljana diskriminacija, a zakoni različitih nacija se sukobljavaju', upozorava Snežana Ilić iz te nevladine organizacije.

"Čak i kad se usude otići bez dokumenata do centra grada, uglavnom su bivali sprovedeni u prihvatni centar za strance, odakle ih se obično pusti nakon dva-tri mjeseca, jer takve osobe nemaju matičnu državu u koju bi ih se moglo deportirati", konstatira Nataša Kovačević iz ICP-a.
Porod na tuđu osobnu iskaznicu
Različiti su razlozi zbog kojih ljudi u Hrvatskoj postaju apatridi. Po internoj klasifikaciji koju vodi IPC, prije svih su to osobe koje nisu evidentirane u knjigama rođenih, jer njihovi roditelji nisu bili dovoljno informirani ili nisu vodili računa o nužnosti prijavljivanja rođenja djeteta.

Druga kategorija su djeca rođena i prijavljena u Maticu rođenih, ali su njihovi roditelji stranci. Djeca imaju državljanstvo roditelja, ali ne posjeduju putne isprave "matične države", jer ona za njih ni ne zna.

"Imamo i slučajeve kada majka, koja ne posjeduje osobne dokumente, posudi zdravstvenu iskaznicu druge osobe - najčešće rođakinje, te rodi u bolnici na iskaznicu te osobe, pa djeca bivaju upisana s krivim podacima o majci. Za sve te osobe je potrebno provesti sudske postupke osporavanja i utvrđivanja majčinstva i očinstva- kako bi ih se evidentiralo s korektnim podacima", navodi još jedan primjer Nataša Kovačević.

Nadalje, to su i stranci koji su došli u Hrvatsku u vrijeme postojanja bivše, zajedničke države SFR Jugoslavije te godinama žive na istom mjestu, ali nikad nisu regulirali svoj boravak i čak nisu ni sigurni čije državljanstvo imaju i imaju li ga uopće. Na kraju, to su i stranci koji su sklapanjem braka s hrvatskim državljanima ostali živjeti u Hrvatskoj, imaju obitelji, ali su im putne isprave kojima su regulirali boravak prestale važiti.

U svemu se posve logičnim postavlja i pitanje - što je s obvezama apatrida kad već nemaju nikakva prava, odnosno moraju li, primjerice, plaćati poreze, jesu li obvezni plaćati režije, ako ih policija zaustavi u prometu moraju li platiti kaznu, kako ih kazniti ako počine neki prekršaj ili kazneno djelo...

"Osobe bez državljanstva nemaju apsolutno nikakav izvor prihoda, ne posjeduju ništa, pa ne plaćaju ni porez. Uglavnom žive u ilegalno sagrađenim barakama unutar romskih naselja, odnosno kod rodbine, kako bi izbjegli plaćanje režija", objašnjava Nataša Kovačević.

Jugoslaveni kao moderni apatridi

Snežana Ilić iz Centra za razvoj civilnog društva ukazuje i na položaj osoba koje se na popisu stanovništva u Srbiji deklariraju kao Jugoslaveni, iako Jugoslavije odavno nema.
Po posljednjem popisu, tamo živi oko 20.000 Jugoslavena, dok ih je na prethodnom bilo četiri puta više i bili su treća po veličini manjinska zajednica u Srbiji.
'To nije sprečilo tadašnjeg ministra za ljudska i manjinska prava da ih stavi na listu 'nepriznatih', s obrazloženjem da 'nemaju sopstveni jezik, pismo i književnost', i na taj način im onemogući čak ni status nacionalne manjine u Srbiji. Jugosloveni su već skoro četvrt veka moderni apatridi u ovom delu Evrope, bez svoje države, omraženi u svim zemljama, naslednicama SFRJ i politički stigmatizovani', ukazuje Snežana Ilić.

"Ukoliko bi se protiv njih pokrenuo prekršajni ili kazneni postupak, vrlo vjerojatno bi bili oslobođeni plaćanja troškova postupka, jer bi sud utvrdio da nemaju nikakvih primanja. Bez obzira na to što nemaju nikakve dokumente, mogu im biti izrečene sankcije kao i svim ostalim građanima u slučaju počinjenja težih prekršajnih, odnosno kaznenih djela#, dodaje.
Apatridi zbog greške u sustavu
No, nisu samo pripadnici romske populacije u problemima zbog neposjedovanja državljanstva. Strahuje se da je puno više onih koji su i zbog mogućih grešaka u sustavu, nedostatka dokumentacije ili propusta nadležnih službi, ali i samih pojedinaca, u jednom trenutku postali nevidljivi. I to doznaju tek kad se suoče s ishođenjem novih dokumenata.

S takvim se problemom prije dvije godine suočio jedan stanovnik gradića u okolici Sarajeva, koji je svoju priču, uz uvjet anonimnosti, ispričao Al Jazeeri. Iako je rođen u Bosni i Hercegovini, baš kao i njegovi roditelji, nikad je nije napuštao i uredno je imao matični broj i sve dokumente - uključujući osobnu iskaznicu, vozačku dozvolu i prijavljeno prebivalište - onemogućeno mu je da dobije putnu ispravu.

"Samo su mi rekli da nisam upisan u knjigu državljana i u tom trenutku postao sam osoba bez državljanstva i domovine, bez mogućnosti da putujem van Bosne i Hercegovine. Kao da nikad nisam postojao. I sve to nečijom tuđom greškom, koja me je koštala vremena, novca i živaca", priča.

Upućen je da ishodi mnoštvo dokumenata i državi dokaže da je njezin državljanin. Priča i kako su i drugi u njegovom okruženju imali sličnih problema, a kad je pokušao pravnim putem riješiti spor s državom, shvatio je da je osuđen na neuspjeh.

"Kad su mi pismeno obrazložili da mi je odbijen zahtjev za izdavanje putne isprave, upućen sam da se žalim Vijeću ministara Bosne i Hercegovine. Jednostavno mi je onemogućeno da pravno postupam, a advokat mi je savjetovao da odustanem, jer bi to bila borba s vjetrenjačama. I onda sam odlučio krenuti prikupljati papire", prepričava.

Agonija je trajala godinu i pol dana, a od svibnja ponovno ima državljanstvo i putne dokumente.

"Nikad nisam dobio službeni odgovor zašto me nije bilo u knjizi državljana, a uredno sam imao sve dokumente, iako, po njihovoj logici, to nisam smio dobiti. No, sve je to sad iza mene. Ne ponovilo se", zaključuje.
Izvor: Al Jazeera

# data[].attributes.attachment_link.title
Ljudi bez državljanstva nevidljivi za društvo

# data[].attributes.attachment_link.description
Bez prava na državljanstvo brojni građani ostali su iz različitih razloga, a onda se suočili s bezbroj problema.

# data[].attributes.headline
Apatridi su osobe bez državljanstva koje ga nikada nisu imale ili su ga izgubile, a novo nisu stekle. https://www.mreza-mira.net/vijesti/clanci/kenan-sadovic-apatridija-limbo-bez-drzavljanstva/ Barbara Parunov, 4.B

# data[].attributes.subject
Apatridi su osobe bez državljanstva koje ga nikada nisu imale ili su ga izgubile, a novo nisu stekle. https://www.mreza-mira.net/vijesti/clanci/kenan-sadovic-apatridija-limbo-bez-drzavljanstva/ Barbara Parunov, 4.B

# data[].attributes.attachment_link.title
Kenan Sadović: Apatridija – limbo bez državljanstva

# data[].attributes.attachment_link.description
Državljanstvo i put do apatridije Državljanstvo i njegovo posjedovanje nije automatski spoj i osobe koje ne posjeduju državljanstvo niti jedne države se nazivaju apatridi. Proces gubitka državljanstva je najčešće usko vezan sa konfliktima. Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon drugog

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
Kenan Sadović: Apatridija – limbo bez državljanstva

# data[].attributes.body
Apartidi su osobe bez državljanstva
Apartidija nastaje kao posljedica velikih promjena u međunarodnim odnosima, ratova, promjena državnih granica...

Ana Lončar 4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- U Hrvatskoj je oko 500 osoba bez državljanstva (apatrida) i oko tisuću osoba neutvrđenog državljanstva. Radi se uglavnom o ljudima romskog porijekla - rekla je izvršna direktorica Informativno-pravnog centra (IPC) Nataša Kovačević na jučerašnjem okruglom stolu o statusu osoba bez državljanstva (apatrida) u organizaciji IPC-a i UNHCR-a u Hrvatskoj.

Moglo se čuti da u Europi živi više od 600 tisuća apatrida, dok je u svijetu čak 10 milijuna ljudi bez državljanstva. Doznalo se da je kod nas riješeno 225 upravnih postupaka vezanih uz privremeni i stalni boravak, državljanstvo i naknadni upis u maticu rođenih.

Aleksa Đokić iz Ureda za ljudska prava kazao je da se u RH problem apatrida planira riješiti do 2020., dok je predstavnik UNHCR-a u RH Terence Pike kao krajnji rok za rješenje istog problema na svjetskoj razini naveo 2024. Ljudi bez državljanstva su "nevidljivi ljudi", ne mogu stjecati kvalifikacije, nemaju zdravstveno osiguranje, ne mogu se zaposliti...
>> U zadnje dvije godine u Hrvatskoj samo 63 osobe bez državljanstva

# data[].attributes.attachment_link.title
U Hrvatskoj živi 1500 ljudi bez ikakvih dokumenta i prava

# data[].attributes.attachment_link.description
U Hrvatskoj je oko 500 osoba bez državljanstva (apatrida) i oko tisuću osoba neutvrđenog državljanstva. Radi se uglavnom o ljudima romskog porijekla - rekla je izvršna direktorica Informativno-pravnog centra (IPC) Nataša Kovačević na jučerašnjem okruglom stolu o statusu osoba bez državljanstva (apatrida) u organizaciji IPC-a i UNHCR-a u Hrvatskoj.

# data[].attributes.body
Osobe bez državljanstva.
Roko Hrboka 4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kako žive osobe bez državljanstva ili apatridi? Pročitajte prilog jutarnjeg lista kojeg prenosimo u cijelosti.

Foto: Emica Elveđi / CROPIX
Autor: Boris Orešić

Nikada nije djeda i baku pitala zašto su joj dali ime Bosanka, i to u Italiji u kojoj je rođena i odrasla, u selima u okolici Torina. Kao Romi su se često selili, ali uvijek u krugu od stotinjak kilometara po Pijemontu. Iako ne zna mnogo o svojoj obitelji, pa ni o roditeljima koje su je napustili kao malu bebu nedugo nakon rođenja, danas 42-godišnja Bosanka Dragutinović, kojoj je prezime sve što je naslijedila od svog oca, misli da nema baš nikakve veze s Bosnom kao što bi sugeriralo njezino ime. U brdovitoj Bosni nikada nije ni bila, ali su je zato životni putevi prije šest godina doveli u ravnu Baranju odakle je porijeklom njezin muž, hrvatski državljanin, s kojim je godinama živjela u Italiji gdje su se i upoznali i gdje se rodilo sve sedmoro njihove djece. Iako su zajedno, kaže ona, već 20 godina, svoju vezu nikada nisu uspjeli ozakoniti, ni u Italiji, a niti u Hrvatskoj. Jer Bosanka je osoba bez državljanstva koja je cijeli svoj život u dvjema državama provela bez gotovo ikakvih dokumenata kojima bi mogla dokazati svoj identitet ili uopće svoje postojanje na kugli zemaljskoj. Tek je prije dvije godina u Hrvatskoj dobila dozvolu boravka za strance koja joj je izdana na pet godina i koja joj, doduše, omogućava da legalno boravi na teritoriju Hrvatske, ali ne i da ostvaruje bilo kakva prava, poput besplatne zdravstvene zaštite, školovanja, zapošljavanja, pa uostalom i udaje.

Privodila je policija

"Jako je teško živjeti bez dokumenata. Gdje kod da se mrdnem moram jako paziti. Dok još nisam imala dozvolu privremenog boravka više me je puta u Osijeku zaustavila policija i odvela u postaju gdje sam znala i satima čekati da dođu moj muž, svekar ili svekrva koji bi svojim potpisom garantirali za mene. Na Zavodu za zapošljavanje u Belom Manastiru su mi rekli da nemam pravo tražiti posao, a ni moj muž ne može za poslom igdje otići jer je pred zakonom odgovoran za mene. Tako da ne može on nikamo bez mene, niti ja bez njega", otkriva Bosanka na tečnom talijanskom koji joj je uz romski materinji jezik, koji je naučila u domu bake i djeda, roditelja svoga oca, koji su umrli prije 17 ili 18 godina. Hrvatski je svladala malo, tek toliko da se može sporazumjeti sa susjedima u Dardi ili kada ide u Osijek gdje joj, otkriva, nekoliko dobrih žena pomaže s hranom i odjećom.

Ilegalni boravak

Bosanka Dragutinović jedna je od najmanje 500 osoba u Hrvatskoj bez državljanstva. Točne brojke su nepoznanica, a nevladine udruge poput Informativno-pravnog centra iz Slavonskog Broda procjenjuju da je stvarni broj ljudi bez državljanstva, ili apatrida te onih nepoznatog državljanstva, i triput veći. Uglavnom je riječ o Romima čiji je život bez dokumenata i bilo kakve evidencije u državnim institucijama ponajprije posljedica činjenice da su se rodili kod kuće, a ne u rodilištima, i da ih njihovi roditelji, zbog neznanja, nemara ili tko zna kojeg razloga, nikada nisu prijavili u matični ured. Pred zakonom ti ljudi u Hrvatskoj, kao i u bilo kojoj drugoj državi, borave ilegalno, što im je u svakodnevnom životu izvor nebrojenih problema zbog čega mnogi cijeli život provedu u uskim krugovima romskih naselja, na dobro poznatom terenu. Jer svaki je odlazak negdje dalje za njih je rizik da će ih otkriti policija, poželjeti ih legitimirati pa onda staviti iza rešetaka, odvesti u Ježevo, centar za strance uhvaćene u ilegalnom boravku te možda i deportirati iz Hrvatske u kojoj su mnogi od njih rođeni i tu proveli cijeli život.

Osoba bez državljanstva je, objašnjavaju u MUP-u, stranac kojeg niti jedna država sukladno svom nacionalnom zakonodavstvu ne smatra svojim državljaninom. Osoba nepoznatog državljanstva je stranac, koji u postupku reguliranja statusa stranca ili postupka odobrenja međunarodne zaštite nije kao dokaz priložio uvjerenje o državljanstvu odnosno stranu putnu ispravu, što ne znači da nema državljanstvo neke države nego da nije utvrđeno čije državljanstvo ima.

Biraju ilegalu

Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova, u Hrvatskoj je evidentirano 28 osoba bez državljanstva - 15 muškaraca i 13 žena. Njih osmero ima status stranca s privremenim, a 20 sa stalnim boravkom. Uz to je MUP-u poznata 41 osoba čije je državljanstvo nepoznato - 17 muškaraca i 24 žene od kojih osam ima pravo privremenog, a 33 stalnog boravka u Hrvatskoj. Sveukupno dakle u Hrvatskoj bez državljanstva ili s nepoznatim državljanstvom službeno živi 69 osoba - 32 muškarca i 37 žena. To je daleko manje od broja kojim raspolažu udruge. Izvršna direktorica Informativno-pravnog centra Nataša Kovačević, koja se najviše u Hrvatskoj zadnjih godina bavi problemom apatrida, objašnjava kako većina ljudi bez statusa niti ne pokušava dobiti državljanstvo odnosno legalizirati se upravo iz straha da bi si situaciju u kojoj se nalaze mogli samo još dodatno pogoršati. Stoga ih nema ni u MUP-ovim evidencijama. Vrlo teško stječu povjerenje i u aktiviste nevladinih udruga koji su proteklih godina obišli mnoga romska naselja, uglavnom u kontinentalnom dijelu Hrvatske, kako bi pronašli apatride i pomogli im da se legaliziraju. Veći dio njih ipak radije bira život u ilegali. Sa svim rizicima koje on sa sobom nosi.

Bosanka, naprotiv, kaže da svaki dan Boga moli da po prvi put u životu jednog dana dobije državljanstvo, i to hrvatsko koje imaju njezin muž i svih sedmoro djece, šest kćeri i jedan sin. Najstarijoj kćeri Susani je 17, a najmlađoj Lauri 7 godina. Svi su rođeni u Italiji, a hrvatsko su državljanstvo dobili po ocu, s time da je za njih četvero, koji su rođeni kod kuće, a ne u bolnici, bilo poprilično teško dokazati da su doista njihova djeca. No nekako su uspjeli.

Ni socijalna pomoć

"Moj muž se zove Kristijan Horvat. Prije je bio Đani Radulović. Prošle se godine probudio jedno jutro i odlučio iz čista mira promijeniti ime i prezime. Rođen je u Bologni, ali je porijeklom iz Hrvatske. U siječnju je bilo šest godina otkako smo u Dardi, u kući muževih roditelja koji također s nama žive. Nas 11 ukupno primamo 2700 kuna socijalne pomoći i dječjeg doplatka, a ja bih trebala svaki mjesec plaćati 450 kuna za zdravstveno osiguranje. Ne mogu si to priuštiti. Često nemam ni 10 kuna za participaciju pa kada mi zatreba liječnik odem na hitnu pomoć koja ne naplaćuje participaciju. Jedva imamo za platiti struju i vodu te pražnjenje septičke jame, za kupiti drva za ogrjev i hranu. Jedva uspijevamo preživjeti iz mjeseca u mjesec, ali sam ipak sretna ovdje u Hrvatskoj s mužem i djecom i htjela bih ostati.

Još samo da dobijem državljanstvo da se mogu slobodno kretati, normalno ići liječniku i zubaru, pronaći posao ili barem kao većina drugih Roma dobiti socijalnu pomoć", otvoreno govori Bosanka Dragutinović koja je u Italiji, priča, radila na crno razne poslove u poljoprivredi, a sada kod kuće u vrtu uzgaja povrće za obiteljske potrebe. Sva djeca joj idu u školu, osim najstarije kćeri koja je zbog zdravstvenih problema s alergijama morala prekinuti školovanje. Svih sedmero, otkriva, imaju talijanska imena, a majka nastoji da kod kuće uz romski i hrvatski što više govore i talijanski jezik da ga ne bi zaboravili ako jednog dana požele otići živjeti u tu zemlju gdje su rođeni i koja joj, priznaje, jako nedostaje. Voljela bi, kaže, kada dobije putne isprave, otići malo u Italiju. A do tada ima još jednu želju - da im netko pokloni bicikl za 15-godišnjeg sina Tonija jer mu ga ona i suprug ne mogu priuštiti.

Nataša Kovačević iz Informativno-pravnog centra ističe kako je Bosanka Dragutinović tipičan primjer apatrida jer niti njezini roditelji nisu imali državljanstvo pa ga, i da su htjeli, nisu mogli zatražiti za nju. Da bi njezina djeca dobila hrvatsko državljanstvo po njezinom suprugu morala su proći DNK analizu, koja je potvrdila da im je on doista otac.

"U sklopu projekta Pravna inkluzija i održiva integracija Roma u Republici Hrvatskoj koji je financiran iz EU fondova, u zadnjih smo pet godina identificirali 105 osoba bez državljanstva u dobi između 20 i 40 godina. Među njima je nešto više muškaraca nego žena. Te su osobe pred zakonima nevidljive. Naši timovi su obilazili getoizirane romske zajednice čiji pripadnici imaju strah od institucija i nerado priznaju da nemaju dokumente, a ne znaju da djecu rođenu kod kuće treba upisati u maticu rođenih. Većina tih ljudi je rođena u Hrvatskoj i želja im je dobiti državljanstvo, na što ih potičemo kako bi stekli osnovna ljudska prava", otkriva Nataša Kovačević, dodajući kako je od tih 105 utvrđenih do sada njih najviše 50 dobilo pravo privremenog boravka, što je prvi korak u reguliranju statusa, jer tek nakon 8 godina prava na boravak osoba može zatražiti državljanstvo. Prema njezinim riječima Zakon o hrvatskom državljanstvu ne daje apatridima mogućnost olakšanog stjecanja državljanstva, što je mehanizam koji neke druge europske države primjenjuju. Odnosno, pojašnjava, Hrvatska uopće nema proceduru utvrđivanja tzv. bezdržavljanskog statusa, što znači da je nekome jako teško dokazati da je apatrid.

Nemaju za naknadu

"Pokušavamo im barem pomoći da dobiju privremeni boravak na godinu dana koji mogu nekoliko puta produžiti, da bi nakon pet godina mogli zatražiti stalni boravak, no pojavljuje se problem što su u tom slučaju ti ljudi dužni plaćati mjesečno 400 i nešto kuna naknade za zdravstveno osiguranje. Budući da većina to ne može plaćati, nakon pet godina, kada steknu pravo zatražiti stalni boravak, imaju i znatan dug prema državi. Iako su rođeni u Hrvatskoj zakon ih poistovjećuje sa strancima. Mi lobiramo da se ta procedura pojednostavi, a u MUP-u tvrde zakon za sve mora biti isti", govori Kovačević.

"Osobama koje imaju čvrstu poveznicu s Republikom Hrvatskom zbog dugogodišnjeg boravka u Republici Hrvatskoj, pruža se pravna pomoć u rješavanju njihova statusa, odnosno reguliranja boravka sukladno odredbama Zakona o strancima", tvrde u MUP-u i ističu kako osoba bez državljanstva može regulirati status temeljem Zakona o strancima kao i drugi stranci te imati status stranca na privremenom ili stalnom boravku, pa i steći hrvatsko državljanstvo. No, prethodno treba utvrditi je li riječ o osobi bez državljanstva li osobi nereguliranog državljanskog statusa.

Uglavnom su to osobe koje, kažu u MUP-u, dolaze s prostora Bosne i Hercegovine, Srbije, Kosova i Makedonije i koje ne posjeduju važeće identifikacijske isprave, a uslijed specifične materijalne i socijalne situacije te neinformiranosti nisu u mogućnosti pokrenuti postupak za pribavljanje uvjerenja o državljanstvu, odnosno utvrđivanja državljanstva.

Bez republike

"Dakle radi se o osobama neutvrđenog državljanskog statusa rođenih u državama nastalim raspadom bivše SFRJ", tvrde u MUP-u i dodaju kako su te osobe trebale državljanstvo neke od država bivše Jugoslavije steći po roditeljima, no ni oni u pravilu nisu imali državljanstvo pa čak niti bili upisani u maticu rođenih. Bez obzira na nepostojanje upisa, takve su osobe za vrijeme SFRJ, ističu u MUP-u, bile smatrane jugoslavenskim državljanima i većinom su imale izdane osobne isprave, dok se pitanje njihovog republičkog državljanstva nije ni postavljalo. Naime, za vrijeme Jugoslavije od 1945. do 1991. godine su uz savezno državljanstvo, postojala i republička državljanstva koja su kasnije najčešće bila i osnova za dobivanje državljanstva određene države nastale raspadom Jugoslavije.

Svaki je jugoslavenski državljanin, objašnjavaju u MUP-u, po propisima važećim do 8. listopada 1991. godine mogao imati samo jedno republičko državljanstvo koje se stjecalo podrijetlom, po načelu krvne veze, ali se moglo i promijeniti. Često se pogrešno smatra da je osoba imala hrvatsko republičko državljanstvo jer su joj u Hrvatskoj bile izdane osobne isprave. Samim preseljenjem iz jedne u drugu bivšu republiku nije se automatski mijenjalo i republičko državljanstvo, nego se to moglo ostvariti jedino na zahtjev pojedinca.

Azilanti apartidi

Nakon osamostaljenja Hrvatske, većina osoba s prijavljenim prebivalištem u Hrvatskoj, ali s drugim republičkim državljanstvom, stekla je hrvatsko državljanstvo. No, problem je nastao za one osobe koje zbog nemarnosti, odnosno neupućenosti nisu uopće ni podnijele zahtjev za državljanstvom ili su bile malodobne, a roditelji im ga nisu zatražili, a uz to nemaju ni upis u evidenciji državljanstva zemlje podrijetla. To je česta pojava kod pripadnika romske manjine.

U MUP-u kažu kako se apatridima koji u Hrvatskoj imaju odobren privremeni ili stalni boravak, može izdati putna isprava za osobe bez državljanstva. A također ističu kako je trenutno i pet osobe bez državljanstva među tražiteljima međunarodne zaštite u Hrvatskoj. Svi su muškarci, a porijeklom su iz Jordana, Kuvajta, Palestine, Makedonije i Bosne i Hercegovine.

1

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako žive osobe bez državljanstva ili apatridi?

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto: Emica Elveđi / CROPIX Autor: Boris Orešić Nikada nije djeda i baku pitala zašto su joj dali ime Bosanka, i to u Italiji u kojoj je rođena i odrasla, u selima u okolici Torina. Kao Romi su se često selili, ali uvijek u krugu od stotinjak kilometara po Pijemontu.

# data[].attributes.body
Apartidi su osobe bez državljanstva odnosno bez nacionalnosti. To su najčešće izbjeglice. U hrvatskoj su primjer apartida Romi.

https://www.telegram.hr/politika-kriminal/u-hrvatskoj-zivi-oko-500-ljudi-bez-drzavljanstva-koji-se-ne-mogu-zaposliti-ili-sklopiti-brak/

Boris Šeremet Lukšić

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
UNHCR procjenjuje da u Hrvatskoj živi oko 500 apatrida ili ljudi bez državljanstva koji zbog neposjedovanja dokumenata ne mogu ostvariti niz prava, primjerice legalno se zaposliti ili sklopiti brak, dok je oko tisuću ljudi u riziku da postanu apartidi.

Ta brojka se najvećim dijelom odnosi na romsku nacionalnu manjinu, a razlog neimanja državljanstva je primjerice što roditelji ne prijavljuju rođenje djeteta ili što građani neke bivše jugoslavenske republike nakon raspada Jugoslavije nisu regulirali svoj status, rečeno je na okruglom stolu o statusu takvih osoba koji su u Zagrebu organizirali Informativno-pravni centar (IPC) i Predstavništvo visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR) u Hrvatskoj.

Izvršna direktorica IPC Nataša Kovačević rekla je kako se procjenjuje da uz 500-tinjak apatrida postoji još oko 1000 osoba neutvrđenog državljanstva koje su u riziku da postanu apatridi. Dodala je, međutim, kako, ne postoji ni približno točan podatak o broju Roma bez reguliranog statusa te da je brojka od 1500 osoba sigurno podcijenjena.

Pravna pomoć romskom stanovništvu

IPC je stoga 2011. pokrenuo projekt pružanja besplatne pravne pomoći pripadnicima romske populacije s ciljem reguliranja njihova statusa uz financijsku potporu UNHCR-a, kazala je izvršna direktorica te organizacije civilnog društva.

Dodala je kako se bilježi sve veći broj novih slučajeva jer ljudi počinju slobodnije pričati o svojem neposjedovanju dokumenata. Problem je, kaže, što u Hrvatskoj ne postoje mehanizmi za identifikaciju takvih osoba. Od tada, po podacima IPC-a, pribavljena 692 dokumenta, riješeno je 225 upravnih postupaka i identificirano 35 osoba bez državljanstva ili u riziku od gubitka državljanstva.

Predstavnik Ureda za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Aleksa Đokić rekao je predstavljajući Nacionalnu strategiju za uključivanje Roma kako im je cilj do 2020. regulirati status svih Roma koji imaju čvrstu poveznicu s Hrvatskom.

Nevidljivi ljudi bez prava koja se podrazumijevaju

Osobe bez državljanstva su nevidljivi ljudi, ne mogu stjecati kvalifikacije, nemaju zdravstveno osiguranje, ne mogu se legalno zaposliti, sklopiti brak i ostvariti čitav niz drugih prava koja se u svakodnevnom životu državljana podrazumijevaju.

Popis stanovništva iz 2011. pokazuje da se 2886 ljudi izjasnilo da nema državljanstvo, no prema riječima voditeljice Odjela za azil, migracije i apatridnost UNHCR-a Jasne Barbarić takvi podaci su nepouzdani jer su se ljudi sami izjašnjavali.

"Može se dogoditi da ljudi žive bez državljanstva čak po dvije generacije. To smo vidjeli u posjeti romskim naseljima", rekla je Barbarić. Najčešće, kaže, roditelji nisu prijavili rođenje djeteta, pa onda to dijete ako ima svoju djecu ne može regulirati njihov status, pa ne mogu regulirati boravak, pa nemaju pravo na zdravstveno osiguranje, a ako im dozvole ići u školu ta svjedodžba nema punovažnost. Sva prava koja imaju hrvatski državljani oni nemaju i zapanjujuće je da se tako može živjeti par generacija, pogotovo kad je riječ o Romima koji nisu došli u Hrvatsku prije par godina nego neposredno prije rata ili čak prije.

Na kraju se sve svodi na novac

Voditeljica Odjela za azil, migracije i apatridnost napominje da se dosta stvari ostavlja na teret građanima i upozorava kako se ne može uvijek očekivati da građani znaju riješiti pravnu situaciju, posebice ako nemaju obrazovanje.

U tom dijelu Hrvatska je, kako bi olakšala tim ljudima, počela raditi neke promjene kroz Zakon o stranicama i Zakon o državljanstvu. "Ali na kraju se sve svede na to da ti ljudi moraju imati novac, moraju imati sredstva za zdravstveno osiguranje, legalizirano stanovanje i to su sve problemi na kojima zapinje, a to je daleka priča do državljanstva", kaže Barbarić.

Jedan od apartida, 22-godišnji Muhamed Rama rođen u Zagrebu, koji je sudjelovao na okruglom stolu, postao je jedan od nevidljivih ljudi jer su njegovi roditelji zanemarili upis u Maticu rođenih. Nije pohađao školu i nepismen je. IPC mu je pomogao u proceduri naknadnog upisa u Maticu rođenih. Podnio je zahtjev za privremeni boravak krajem 2014. i još čeka odluku MUP-a.

# data[].attributes.attachment_link.title
U Hrvatskoj živi oko 500 ljudi bez državljanstva, koji se ne mogu legalno zaposliti ili sklopiti brak

# data[].attributes.attachment_link.description
UNHCR procjenjuje da u Hrvatskoj živi oko 500 apatrida ili ljudi bez državljanstva koji zbog neposjedovanja dokumenata ne mogu ostvariti niz prava, primjerice legalno se zaposliti ili sklopiti brak, dok je oko tisuću ljudi u riziku da postanu apartidi.

# data[].attributes.body
LORENA JELIĆ 4.B

# data[].attributes.attachment_link.title
Romski apatridi u Makedoniji - Phralipen

# data[].attributes.attachment_link.description
Procjenjuje se da u svijetu živi gotovo četiri milijuna ljudi bez državljanstva – apatrida. Ti ljudi su u pravilu potpuno “nevidljivi”, žive u pravnom vakuumu i ne mogu ostvariti nikakva građanska ni socijalna prava. Republika Sjeverna Makedonija, ovoga je mjeseca napokon učinila jedan korak ka rješavanju toga problema. U Sobranju, makedonskom parlamentu, 7. studenog je […]

# data[].attributes.body
https://www.dw.com/hr/%C5%BEivot-bez-dr%C5%BEavljanstva/a-15355605
Stjepan Barac

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Obitelj Ise Abdula Faradža već generacijama živi u Kiberi, naselju na rubu Nairobija. Isin djed je još prije više od 100 godina u današnjem Sudanu pristupio kolonijalnoj britanskoj vojsci koja ga je nakon toga stacionirala u današnjoj Keniji. Isa pripada narodu Nubijaca i, kao i mnogi drugi pripadnici ovog naroda, u Keniji živi bez državljanstva. Nakon proglašenja neovisnosti 1963. Kenija je naime svim potomcima nubijskih vojnika uskratila pravo na upis u knjigu državljana. Život bez osobnih dokumenata je nešto najgore što se čovjeku može desiti, smatra Isa.
Bez papira ne postojiš
„U Keniji, ako ne posjeduješ osobne isprave zapravo ni ne postojiš. Teoretski ni kuću ne smiješ napustiti jer postoji opasnost da te netko zaustavi i pita za osobnu iskaznicu. Ovdje je to zločin. No ako ne smiješ napustiti kuću, od čega ćeš živjeti? Kako ćeš pronaći posao? Ne smiješ ni račun u banci otvoriti. Nemaš pravo posjedovanja, jednom riječju, ne postojiš."

Bez putovnice, bez identiteta

Kenija pored Tajlanda, Nepala, Sirije ali i Letonije spada među države s velikim udjelom građana bez državljanstva u ukupnom broju stanovnika. Visoki ured Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR) broj apatrida ili apolita kako se osobe bez državljanstva još nazivaju, diljem svijeta procjenjuje na oko 12 milijuna. Istodobno se broj izbjeglica procjenjuje na oko 15 milijuna. No za razliku od apatrida, izbjeglice prema međunarodnim konvencijama polažu pravo na pomoć. Erika Feller, zamjenica visokog povjerenika za izbjeglice, ukazuje na diskriminaciju apatrida u usporedbi s izbjeglicama: "Često radi o grupama građana koji više-manje žive skriveno od očiju javnosti, apatride se ne doživljava kao punopravne članove društva. Oni su nevidljivi i zbog toga često ne uspijevaju doći na listu prioriteta pojedinih država".

Pravno gledano, apatridi žive u nekoj vrsti sive zone. Bez državljanstva nema ni države koja se brine za osiguranje građanskih prava. Kao građani bez građanskih prava, apatridi se u svakodnevnom životu suočavaju s brojnim preprekama ako žele legalno stanovati, putovati, zarađivati novac ili koristiti zdravstveni sustav. Najčešći razlozi zbog kojih neka osoba postaje apatrid je raspad države u kojoj je ova osoba dotad živjela. Gubitak državljanstva često je plod nejasnih pravnih normi, strogih zakona o državljanstvu ali koji put i samovolje državnih institucija i diskriminacije. Težak status se nerijetko, kako kaže Marc Manly iz UNHCR-a, prenosi iz generacije u generaciju. "Ove osobe su u zemljama u kojima žive desetljećima pa i stoljećima ukorijenjene i integrirane. Tijekom vremena su razvile strategije kako preživjeti uz minimalni kontakt s institucijama. Ove osobe se vrlo rano susreću s granicma unutar jednog društva koje apatridima ne omogućavaju napredak".

I djeca padaju u izolaciju kad im roditelji nemaju državljanstvo
Nema vjenčanja bez papira
To je na svojoj koži osjetio i Tran Hoang Puc kada je krajem sedamdesetih pred Crvenim Kmerima iz Kambodže pobjegao u Vijetnam. Bijeg mu je spasio život ali mu je, kako kaže, oduzeo državljanstvo. "Kada smo se ovdje našli, potpuno bez novca, nismo ni sanjali kakav će biti život bez državljanstva. To je bio veliki korak unazad i užasno mi je teško palo promatrati djecu kako se muče"

Njegova kćerka je pogođena time što joj nije omogućena ista naobrazba kao njenim vršnjakinjama s vijetnamskom putovnicom. Sin Kosal kaže da ga je činjenica što ne posjeduje državljanstvo i u privatnom životu stavljala pred nepremostive prepreke.„Kad sam se htio vjenačati sa svojom tadašnjom djevojkom, njezini roditelji su me upitali ‚Tko si ti uopće?'. Bez papira i državljanstva vlasti mi nisu htjele izdati ni vjenčanicu".

Bježe iz Kamobže u Vijetnam - a tamo čeka život bez dokumenata

Prije godinu dana Tran i njegova obitelj su napokon dobili toliko željene vijetnamske dokumente.
Ljubomorno čuvano blago
Desetljećima je međunarodna zajednica na problem populacije bez državljanstva gledala kao na problem koji će se kad-tad riješti sam od sebe. Ujedinjeni narodi su 1961. donijeli „Konvenciju za smanjenje broja apartrida" koja sadrži mjere kojima bi se ovaj problem zaista mogao i riješiti. No problem je taj da je ovu konvenciju dosad potpisalo samo 38 (Hrvatska je među njima) od ukupno 193 članica Ujedinjenih naorda. Erika Feller vjeruje da je problem prihvaćanja konvencije u samom odnosu država prema instituciji državljanstva: "Pitanje državljanstva zadire u srž državne suverenosti. Radi se o nečemu što države ljubomorno čuvaju a to je pravo da same odlučuju o tomu tko će postati državljanom i tko smije ostati na njihovom području".

Povodom 50. godišnjice potpisivanja „„Konvencije za smanjenje broja apatrida" UNHCR je članice Ujedinjenih naroda apozvao da problemu osoba bez državljanstva u budućnosti posvete više pozornosti.

Autor: Claudia Witte/ N. Kreizer

Odg. ur.: S. Kobešćak

# data[].attributes.attachment_link.title
Život bez državljanstva | DW | 01.09.2011

# data[].attributes.attachment_link.description
Obitelj Ise Abdula Faradža već generacijama živi u Kiberi, naselju na rubu Nairobija. Isin djed je još prije više od 100 godina u današnjem Sudanu pristupio kolonijalnoj britanskoj vojsci koja ga je nakon toga stacionirala u današnjoj Keniji. Isa pripada narodu Nubijaca i, kao i mnogi drugi pripadnici ovog naroda, u Keniji živi bez državljanstva.

# data[].attributes.body
Ivan Komić 4.B

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Zaboravljeni od države

Apatridi - ljudi bez domovine

Ruža je konačno dobila putnu ispravu i osobnu kartu(Foto: ŽP/Cropix/100posto.hr)

Bila je dijete bez dokumenata, država joj je oduzimala djecu, obrazovanje, sigurnost. Sada je dobila putovnicu i prepuna je planova.

ZA koji dan Ruža Nikolić proslavit će 35 rođendan. Iako je život na Ružinom licu ostavio mnogo više traga nego kod njezine prosječne vršnjakinje. Rođena je u Novoj Gradišci, sada živi u okolici Siska, cijeli život nije se maknula iz Hrvatske, piše 100posto.hr o ovoj ženi i njenoj borbi da dođe do dokumenata.

Pa ipak, tek je prošli tjedan dobila svoj prvi dokument sa slikom koji joj omogućuje kretanje izvan granica Republike Hrvatske. Nakon punih 12 godina 'ganjanja' papira konačno je dobila dokumente. Prije toga, piše 100posto.hr, ona za Hrvatsku nije postojala. Iako su za nju svi znali. "Moj život je težak od malih nogu, tu se nema što puno pričati. Mene je ulica odgojila, ja nisam imala mamu, ona je mene s tri mjeseca ostavila kod tate, tako mi je otac rekao. Tata je otišao u zatvor jer je nešto počinio što nije trebao, sada se izvukao. Onda sam ja ostala sama, bilo je slučajeva da idem iz kante uzeti ako nešto valja da pojedem. Bilo je takvih situacija, ali to je prošlost", prepričava Ruža Nikolić.

Iako ima ime i prezime, nikad nije imala državljanstvo, nije ga imao ni njezin otac. Kao beba nikad nije dobila niti jedno državljanstvo, baš kao ni njezin otac. Nije imala državljanstvo, domovnicu, papire, osobnu iskaznicu pa ni ništa drugo.

Iako je očito bila zapušteno dijete i mlada žena, nikada nije imala problema s policijom, s ironijom to naglašava. "Što se njih tiče, mogu na cesti spavati, oni su znali da nemam dokumente, da nemam ništa živo, znali su moj život, nisu se udostojili da mi pomognu. Nikad nisam bila kažnjena zato što nemam dokumente, inače su me trebali... znate oni to rade", govori tiho dok sjedi za stolom u svojom primaćem dijelu kuće. Možda, da je itko od službenih instanci doveo u pitanje zašto se djevojčica bez dokumenata potuca po ulici, možda bi njezin život izgledao malo drugačije.

A kako je izgledao? "U školu nisam mogla ići, htjela jesam, ali na žalost nisam. Želja mi je bila u mladosti da nađem neki posao, ali to se nije ostvarilo, tada sam htjela da sam se mogla zaposliti u nekoj trgovini. Pisanje i čitanje to mi slabo ide", iskrena je Ruža.

Sada živi s nevjenčanim suprugom i njihove tri kćerkice, jedna slađa od druge. Najstarija Rahella sada je đak prvak, Kemallia će uskoro navršiti šest godina, a najmlađa Kornellia četiri. Dok se djevojčice igraju na kauču pored oca, Ruža nabraja svoje želje. Ono što si je dugo priželjkivala, a nije mogla ostvariti bez toliko iščekivanih dokumenata.

"Najvažnije mi je da se volimo moj suprug, ja i moja djeca. Želim da se vjenčamo, to do sada nismo mogli", kazuje uz osmjeh. "To je njezina najveća želja, ok nije najveća, ali govori mi 'Svi su na tvom prezimenu, zašto ne bih i ja bila", nadopunjuje ju njezin Mehmed Hadžić.

Ruža vjeruje da će se sada moći vjenčati, pošto ima putnu ispravu, svako će se raspitati. Njezina putna isprava za osobe bez državljanstva je smeđe boje, nije plava, kaže takve dobivaju apatridi - ljudi bez domovine.

Cijeli tekst možete pročitati OVDJE.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Spectrum Software d.o.o., Slavonski Brod

# data[].attributes.attachment_link.description
Ruža je konačno dobila putnu ispravu i osobnu kartu(Foto: ŽP/Cropix/100posto.hr) Bila je dijete bez dokumenata, država joj je oduzimala djecu, obrazovanje, sigurnost. Sada je dobila putovnicu i prepuna je planova. ZA koji dan Ruža Nikolić proslavit će 35 rođendan. Iako je život na Ružinom licu ostavio mnogo više traga nego kod njezine prosječne vršnjakinje.

# data[].attributes.body
Roko Juretić, 4. B

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kako žive osobe bez državljanstva ili apatridi? Pročitajte prilog jutarnjeg lista kojeg prenosimo u cijelosti.

Foto: Emica Elveđi / CROPIX
Autor: Boris Orešić

Nikada nije djeda i baku pitala zašto su joj dali ime Bosanka, i to u Italiji u kojoj je rođena i odrasla, u selima u okolici Torina. Kao Romi su se često selili, ali uvijek u krugu od stotinjak kilometara po Pijemontu. Iako ne zna mnogo o svojoj obitelji, pa ni o roditeljima koje su je napustili kao malu bebu nedugo nakon rođenja, danas 42-godišnja Bosanka Dragutinović, kojoj je prezime sve što je naslijedila od svog oca, misli da nema baš nikakve veze s Bosnom kao što bi sugeriralo njezino ime. U brdovitoj Bosni nikada nije ni bila, ali su je zato životni putevi prije šest godina doveli u ravnu Baranju odakle je porijeklom njezin muž, hrvatski državljanin, s kojim je godinama živjela u Italiji gdje su se i upoznali i gdje se rodilo sve sedmoro njihove djece. Iako su zajedno, kaže ona, već 20 godina, svoju vezu nikada nisu uspjeli ozakoniti, ni u Italiji, a niti u Hrvatskoj. Jer Bosanka je osoba bez državljanstva koja je cijeli svoj život u dvjema državama provela bez gotovo ikakvih dokumenata kojima bi mogla dokazati svoj identitet ili uopće svoje postojanje na kugli zemaljskoj. Tek je prije dvije godina u Hrvatskoj dobila dozvolu boravka za strance koja joj je izdana na pet godina i koja joj, doduše, omogućava da legalno boravi na teritoriju Hrvatske, ali ne i da ostvaruje bilo kakva prava, poput besplatne zdravstvene zaštite, školovanja, zapošljavanja, pa uostalom i udaje.

Privodila je policija

"Jako je teško živjeti bez dokumenata. Gdje kod da se mrdnem moram jako paziti. Dok još nisam imala dozvolu privremenog boravka više me je puta u Osijeku zaustavila policija i odvela u postaju gdje sam znala i satima čekati da dođu moj muž, svekar ili svekrva koji bi svojim potpisom garantirali za mene. Na Zavodu za zapošljavanje u Belom Manastiru su mi rekli da nemam pravo tražiti posao, a ni moj muž ne može za poslom igdje otići jer je pred zakonom odgovoran za mene. Tako da ne može on nikamo bez mene, niti ja bez njega", otkriva Bosanka na tečnom talijanskom koji joj je uz romski materinji jezik, koji je naučila u domu bake i djeda, roditelja svoga oca, koji su umrli prije 17 ili 18 godina. Hrvatski je svladala malo, tek toliko da se može sporazumjeti sa susjedima u Dardi ili kada ide u Osijek gdje joj, otkriva, nekoliko dobrih žena pomaže s hranom i odjećom.

Ilegalni boravak

Bosanka Dragutinović jedna je od najmanje 500 osoba u Hrvatskoj bez državljanstva. Točne brojke su nepoznanica, a nevladine udruge poput Informativno-pravnog centra iz Slavonskog Broda procjenjuju da je stvarni broj ljudi bez državljanstva, ili apatrida te onih nepoznatog državljanstva, i triput veći. Uglavnom je riječ o Romima čiji je život bez dokumenata i bilo kakve evidencije u državnim institucijama ponajprije posljedica činjenice da su se rodili kod kuće, a ne u rodilištima, i da ih njihovi roditelji, zbog neznanja, nemara ili tko zna kojeg razloga, nikada nisu prijavili u matični ured. Pred zakonom ti ljudi u Hrvatskoj, kao i u bilo kojoj drugoj državi, borave ilegalno, što im je u svakodnevnom životu izvor nebrojenih problema zbog čega mnogi cijeli život provedu u uskim krugovima romskih naselja, na dobro poznatom terenu. Jer svaki je odlazak negdje dalje za njih je rizik da će ih otkriti policija, poželjeti ih legitimirati pa onda staviti iza rešetaka, odvesti u Ježevo, centar za strance uhvaćene u ilegalnom boravku te možda i deportirati iz Hrvatske u kojoj su mnogi od njih rođeni i tu proveli cijeli život.

Osoba bez državljanstva je, objašnjavaju u MUP-u, stranac kojeg niti jedna država sukladno svom nacionalnom zakonodavstvu ne smatra svojim državljaninom. Osoba nepoznatog državljanstva je stranac, koji u postupku reguliranja statusa stranca ili postupka odobrenja međunarodne zaštite nije kao dokaz priložio uvjerenje o državljanstvu odnosno stranu putnu ispravu, što ne znači da nema državljanstvo neke države nego da nije utvrđeno čije državljanstvo ima.

Biraju ilegalu

Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova, u Hrvatskoj je evidentirano 28 osoba bez državljanstva - 15 muškaraca i 13 žena. Njih osmero ima status stranca s privremenim, a 20 sa stalnim boravkom. Uz to je MUP-u poznata 41 osoba čije je državljanstvo nepoznato - 17 muškaraca i 24 žene od kojih osam ima pravo privremenog, a 33 stalnog boravka u Hrvatskoj. Sveukupno dakle u Hrvatskoj bez državljanstva ili s nepoznatim državljanstvom službeno živi 69 osoba - 32 muškarca i 37 žena. To je daleko manje od broja kojim raspolažu udruge. Izvršna direktorica Informativno-pravnog centra Nataša Kovačević, koja se najviše u Hrvatskoj zadnjih godina bavi problemom apatrida, objašnjava kako većina ljudi bez statusa niti ne pokušava dobiti državljanstvo odnosno legalizirati se upravo iz straha da bi si situaciju u kojoj se nalaze mogli samo još dodatno pogoršati. Stoga ih nema ni u MUP-ovim evidencijama. Vrlo teško stječu povjerenje i u aktiviste nevladinih udruga koji su proteklih godina obišli mnoga romska naselja, uglavnom u kontinentalnom dijelu Hrvatske, kako bi pronašli apatride i pomogli im da se legaliziraju. Veći dio njih ipak radije bira život u ilegali. Sa svim rizicima koje on sa sobom nosi.

Bosanka, naprotiv, kaže da svaki dan Boga moli da po prvi put u životu jednog dana dobije državljanstvo, i to hrvatsko koje imaju njezin muž i svih sedmoro djece, šest kćeri i jedan sin. Najstarijoj kćeri Susani je 17, a najmlađoj Lauri 7 godina. Svi su rođeni u Italiji, a hrvatsko su državljanstvo dobili po ocu, s time da je za njih četvero, koji su rođeni kod kuće, a ne u bolnici, bilo poprilično teško dokazati da su doista njihova djeca. No nekako su uspjeli.

Ni socijalna pomoć

"Moj muž se zove Kristijan Horvat. Prije je bio Đani Radulović. Prošle se godine probudio jedno jutro i odlučio iz čista mira promijeniti ime i prezime. Rođen je u Bologni, ali je porijeklom iz Hrvatske. U siječnju je bilo šest godina otkako smo u Dardi, u kući muževih roditelja koji također s nama žive. Nas 11 ukupno primamo 2700 kuna socijalne pomoći i dječjeg doplatka, a ja bih trebala svaki mjesec plaćati 450 kuna za zdravstveno osiguranje. Ne mogu si to priuštiti. Često nemam ni 10 kuna za participaciju pa kada mi zatreba liječnik odem na hitnu pomoć koja ne naplaćuje participaciju. Jedva imamo za platiti struju i vodu te pražnjenje septičke jame, za kupiti drva za ogrjev i hranu. Jedva uspijevamo preživjeti iz mjeseca u mjesec, ali sam ipak sretna ovdje u Hrvatskoj s mužem i djecom i htjela bih ostati.

Još samo da dobijem državljanstvo da se mogu slobodno kretati, normalno ići liječniku i zubaru, pronaći posao ili barem kao većina drugih Roma dobiti socijalnu pomoć", otvoreno govori Bosanka Dragutinović koja je u Italiji, priča, radila na crno razne poslove u poljoprivredi, a sada kod kuće u vrtu uzgaja povrće za obiteljske potrebe. Sva djeca joj idu u školu, osim najstarije kćeri koja je zbog zdravstvenih problema s alergijama morala prekinuti školovanje. Svih sedmero, otkriva, imaju talijanska imena, a majka nastoji da kod kuće uz romski i hrvatski što više govore i talijanski jezik da ga ne bi zaboravili ako jednog dana požele otići živjeti u tu zemlju gdje su rođeni i koja joj, priznaje, jako nedostaje. Voljela bi, kaže, kada dobije putne isprave, otići malo u Italiju. A do tada ima još jednu želju - da im netko pokloni bicikl za 15-godišnjeg sina Tonija jer mu ga ona i suprug ne mogu priuštiti.

Nataša Kovačević iz Informativno-pravnog centra ističe kako je Bosanka Dragutinović tipičan primjer apatrida jer niti njezini roditelji nisu imali državljanstvo pa ga, i da su htjeli, nisu mogli zatražiti za nju. Da bi njezina djeca dobila hrvatsko državljanstvo po njezinom suprugu morala su proći DNK analizu, koja je potvrdila da im je on doista otac.

"U sklopu projekta Pravna inkluzija i održiva integracija Roma u Republici Hrvatskoj koji je financiran iz EU fondova, u zadnjih smo pet godina identificirali 105 osoba bez državljanstva u dobi između 20 i 40 godina. Među njima je nešto više muškaraca nego žena. Te su osobe pred zakonima nevidljive. Naši timovi su obilazili getoizirane romske zajednice čiji pripadnici imaju strah od institucija i nerado priznaju da nemaju dokumente, a ne znaju da djecu rođenu kod kuće treba upisati u maticu rođenih. Većina tih ljudi je rođena u Hrvatskoj i želja im je dobiti državljanstvo, na što ih potičemo kako bi stekli osnovna ljudska prava", otkriva Nataša Kovačević, dodajući kako je od tih 105 utvrđenih do sada njih najviše 50 dobilo pravo privremenog boravka, što je prvi korak u reguliranju statusa, jer tek nakon 8 godina prava na boravak osoba može zatražiti državljanstvo. Prema njezinim riječima Zakon o hrvatskom državljanstvu ne daje apatridima mogućnost olakšanog stjecanja državljanstva, što je mehanizam koji neke druge europske države primjenjuju. Odnosno, pojašnjava, Hrvatska uopće nema proceduru utvrđivanja tzv. bezdržavljanskog statusa, što znači da je nekome jako teško dokazati da je apatrid.

Nemaju za naknadu

"Pokušavamo im barem pomoći da dobiju privremeni boravak na godinu dana koji mogu nekoliko puta produžiti, da bi nakon pet godina mogli zatražiti stalni boravak, no pojavljuje se problem što su u tom slučaju ti ljudi dužni plaćati mjesečno 400 i nešto kuna naknade za zdravstveno osiguranje. Budući da većina to ne može plaćati, nakon pet godina, kada steknu pravo zatražiti stalni boravak, imaju i znatan dug prema državi. Iako su rođeni u Hrvatskoj zakon ih poistovjećuje sa strancima. Mi lobiramo da se ta procedura pojednostavi, a u MUP-u tvrde zakon za sve mora biti isti", govori Kovačević.

"Osobama koje imaju čvrstu poveznicu s Republikom Hrvatskom zbog dugogodišnjeg boravka u Republici Hrvatskoj, pruža se pravna pomoć u rješavanju njihova statusa, odnosno reguliranja boravka sukladno odredbama Zakona o strancima", tvrde u MUP-u i ističu kako osoba bez državljanstva može regulirati status temeljem Zakona o strancima kao i drugi stranci te imati status stranca na privremenom ili stalnom boravku, pa i steći hrvatsko državljanstvo. No, prethodno treba utvrditi je li riječ o osobi bez državljanstva li osobi nereguliranog državljanskog statusa.

Uglavnom su to osobe koje, kažu u MUP-u, dolaze s prostora Bosne i Hercegovine, Srbije, Kosova i Makedonije i koje ne posjeduju važeće identifikacijske isprave, a uslijed specifične materijalne i socijalne situacije te neinformiranosti nisu u mogućnosti pokrenuti postupak za pribavljanje uvjerenja o državljanstvu, odnosno utvrđivanja državljanstva.

Bez republike

"Dakle radi se o osobama neutvrđenog državljanskog statusa rođenih u državama nastalim raspadom bivše SFRJ", tvrde u MUP-u i dodaju kako su te osobe trebale državljanstvo neke od država bivše Jugoslavije steći po roditeljima, no ni oni u pravilu nisu imali državljanstvo pa čak niti bili upisani u maticu rođenih. Bez obzira na nepostojanje upisa, takve su osobe za vrijeme SFRJ, ističu u MUP-u, bile smatrane jugoslavenskim državljanima i većinom su imale izdane osobne isprave, dok se pitanje njihovog republičkog državljanstva nije ni postavljalo. Naime, za vrijeme Jugoslavije od 1945. do 1991. godine su uz savezno državljanstvo, postojala i republička državljanstva koja su kasnije najčešće bila i osnova za dobivanje državljanstva određene države nastale raspadom Jugoslavije.

Svaki je jugoslavenski državljanin, objašnjavaju u MUP-u, po propisima važećim do 8. listopada 1991. godine mogao imati samo jedno republičko državljanstvo koje se stjecalo podrijetlom, po načelu krvne veze, ali se moglo i promijeniti. Često se pogrešno smatra da je osoba imala hrvatsko republičko državljanstvo jer su joj u Hrvatskoj bile izdane osobne isprave. Samim preseljenjem iz jedne u drugu bivšu republiku nije se automatski mijenjalo i republičko državljanstvo, nego se to moglo ostvariti jedino na zahtjev pojedinca.

Azilanti apartidi

Nakon osamostaljenja Hrvatske, većina osoba s prijavljenim prebivalištem u Hrvatskoj, ali s drugim republičkim državljanstvom, stekla je hrvatsko državljanstvo. No, problem je nastao za one osobe koje zbog nemarnosti, odnosno neupućenosti nisu uopće ni podnijele zahtjev za državljanstvom ili su bile malodobne, a roditelji im ga nisu zatražili, a uz to nemaju ni upis u evidenciji državljanstva zemlje podrijetla. To je česta pojava kod pripadnika romske manjine.

U MUP-u kažu kako se apatridima koji u Hrvatskoj imaju odobren privremeni ili stalni boravak, može izdati putna isprava za osobe bez državljanstva. A također ističu kako je trenutno i pet osobe bez državljanstva među tražiteljima međunarodne zaštite u Hrvatskoj. Svi su muškarci, a porijeklom su iz Jordana, Kuvajta, Palestine, Makedonije i Bosne i Hercegovine.

1

# data[].attributes.attachment_link.title
Kako žive osobe bez državljanstva ili apatridi?

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto: Emica Elveđi / CROPIX Autor: Boris Orešić Nikada nije djeda i baku pitala zašto su joj dali ime Bosanka, i to u Italiji u kojoj je rođena i odrasla, u selima u okolici Torina. Kao Romi su se često selili, ali uvijek u krugu od stotinjak kilometara po Pijemontu.

# data[].attributes.body
apatridi (grčki: a ne; latinski: patria domovina), apoliti, osobe bez državljanstva; osobe koje nisu nikada imale državljanstvo ili su ga izgubile, a novo nisu stekle.

https://www.tportal.hr/vijesti/clanak/kako-izgleda-romska-svakodnevnica-u-hrvatskoj-20141023

Leonarda Barišić 4.B

# data[].attributes.body
https://www.google.com/amp/s/balkans.aljazeera.net/amp/teme/2020/7/12/nevidljivi-za-sistem-apatridi-na-balkanu

Tomislav Zoric 4.b

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Koncept državljanstva je regulisan od strane međunarodnog javnog prava (EPA)

Osobe nevidljive za sistem, odnosno osobe bez državljanstva ili apatridi su i dalje među nama. Bez obzira što se konvencijama od 1954. i kasnije 1961. godine pokušava smanjiti taj izuzetno veliki negativan utjecaj na život pojedinca, po UNHCR-u još je 3,9 miliona u 78 država svijeta. Proces gubitka državljanstva je najčešće usko vezan sa konfliktima. Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon drugog svjetskog rata, pa raspadom Sovjetskog saveza, Jugoslavije i ratovima na Bliskom Istoku.

Koncept državljanstva je regulisan od strane međunarodnog javnog prava tako da osoba ima pravo na državljanstvo države na čijem se tlu rodila ili ima pravo na državljanstvo na osnovu krvne veze - ima pravo na državljanstvo roditelja.

Postoje i sistemi koji su dijametralno drugačiji od ostatka svijeta, gdje se državljanstvo upisuje po mjestu prebivališta majke. U Siriji se državljanstva djeci upisuju po ocu. Ako muškarac izgubi život prije rođenja djeteta, kasnije ga nema ko upisati u matične knjige.

Pristup pravu

U regiji Zapadnog Balkana se apatridija smanjuje, ali još uvijek ne iščezava. Može to saznanje izazivati i čuđenje s obzirom da je ovaj region poznat po brojnim dvojnim državljanstvima. Međutim, ima osoba koji nemaju niti jedno. Najviše brige o njima uredi UNHCR-a koji imaju i izrađen globalni plan za period 2014-2024.

„Slučajevi apatridije u punom smislu u BiH su izuzetno rijetki. Trenutno imamo saznanja o par takvih slučajeva, od kojih je jedna osoba - apatrid nedavno stekla državljanstvo BiH. Međutim, s krajem maja 2020. godine, poznato nam je 85 osoba (većinom u FBiH) koje se nalaze u situaciji rizika od apatridije, a procjenjujemo da trenutno u zemlji ima do stotinu ljudi kojima je potrebna pomoć u rješavanju tog izuzetno važnog životnog pitanja. Uglavnom se radi o pripadnicima romske zajednice - osobama koje često žive u izrazito teškim okolnostima. To su djeca rođena u inozemstvu, od roditelja koji su bh. državljani, a kod kojih nije došlo do ispravnog upisa u matične knjige i čiji roditelji nemaju potrebne dokumente za upis u matične knjige rođenih. Također, u tom broju nalaze se i djeca rođena izvan bolnica, a čiji je upis u matičnu knjigu rođenih veoma spor i u nekim slučajevima vrlo kompliciran", kaže Dorijan Klasnić iz UNHCR-ove predstavništva u Bosni i Hercegovini.

Napomena o autorskim pravima

Preuzimanje dijela (maksimalno trećine) ili kompletnog teksta moguće je u skladu sa članom 14 Kodeksa za štampu i online medija Bosne i Hercegovine: "Značajna upotreba ili reprodukcija cijelog materijala zaštićenog autorskim pravima zahtijeva izričitu dozvolu nositelja autorskog prava, osim ako takva dozvola nije navedena u samom materijalu."Ako neki drugi medij želi preuzeti dio autorskog teksta, dužan je kao izvor navesti Al Jazeeru Balkans i objaviti link pod kojim je objavljen naš tekst. Ako neki drugi medij želi preuzeti kompletan autorski tekst, to može učiniti 24 sata nakon njegove objave, uz dozvolu uredništva portala Al Jazeere Balkans, te je dužan objaviti link pod kojim je objavljen naš tekst.

Apatridi u ovoj zemlji svojim pravima pristupaju temeljem više zakona. Na primjer, pristup pravu na rad regulisan je putem Zakona o strancima, kao i pravo na osnovno obrazovanje, dok je sam pristup radu i obrazovanju regulisan na entitetskom nivou. Značajno je i pravo na putnu ispravu i pravo na olakšanu naturalizaciju za apatride. Na lokalnom nivou ostvaruju pravo na stručnu pravnu pomoć i provođenje postupka registracije bez plaćanja taksi, temeljeno na socijalnoj ugroženosti.

„Trenutni mali brojevi su direktan rezultat ciljanog i koordiniranog rada UNHCR-a s partnerima i vlastima, između ostalog, na unaprjeđenju pravnog okvira. Od 2008. godine kada smo započeli s programima namijenjenim toj svrsi, uspjeli smo identificirati 1.753 osobe, većinom majke s djecom te im pomogli u procesu upisa u matične knjige rođenih i državljana i pribavljanju svih potrebnih dokumenata, kao što su rodni listovi, uvjerenja o državljanstvu te ostale važne isprave", navodi Klasnić.

Rizik od apatridije

Prema procjenama UNHCR-a u Srbiji zasnovanim na posljednjem istraživanju iz 2015. godine, kao i na broju riješenih slučajeva u prethodnih pet godina, u Srbiji se procenjuje da živi oko 1.950 osoba u riziku od apatridije, s tim što se smatra da od tog broja nekih 300 osoba još uvijek nema upis u matičnu knjigu rođenih. Najčešće su ovom pojavom pogođeni Romi, Aškalije, Egipćani...

„Velika većina ovih osoba su pripadnici romske nacionalne manjine i na teritoriji Republike Srbije žive već generacijama. U tom smislu ne radi se o takozvanim de jure apatridima, odnosno o osobama koje nisu državljani ni jedne države u skladu sa njenim zakonima, već o građanima Srbije koji iz različitih razloga ne mogu da se upišu u matične knjige rođenih ili da potvrde svoje državljanstvo.

Moram da napomenem da je u periodu od 2012. godine na ovamo, u saradnji sa nadležnim državnim organima učinjen ogroman pomak, jer su izmenjeni, kao i doneti odgovarajući zakoni, a harmonizovana je i praksa u postupanju organa. Broj apatrida je drastično smanjen", poručuje Jelena Milonjić iz UNHCR-a u Srbiji.

U toj zemlji se lica u riziku od apatridije suočavaju sa problemima u pristupu zdravstvenoj zaštiti, kao i pravima iz oblasti socijalne zaštite. Oni po pravilu žive u izuzetno teškim ekonomskim uslovima i nalaze se ispod granice siromaštva, a nisu oslobođeni plaćanja taksi za izdavanje dokumenata.

„U periodu od 2010. do 2015. godine učešće osoba bez osnovnih ličnih dokumenata među populacijom Roma u Srbiji je opalo za 43 odsto. Sa 6,8 odsto 2010. na 3.9 odsto 2015.godine. Smatramo da su i te brojke pale od 2015.godine na ovamo, a trebalo bi uskoro to i da izmerimo kroz novo istraživanje na terenu", zaključuje Milonjić.

Ministarstvo unutarnjih poslova Hrvatske bilježi iznimno rijetke zabilježene slučajeve apatridije. Punudili su i statističke podatke kojima to potkrepljuju. Na kraju juna ove godine bilo je 13 osoba bez državljanstva sa odobrenim stalnim boravkom i 14 osoba bez državljanstva sa privremenim borakvom.

Naturalizovani državljani

„Uz to smo imali i 28 osoba sa neutvrđenim državljanstvom na odobrenom stalnom boravku i 35 osoba na privremenom boravku. Kada je u pitanju stjecanje hrvatskog državljanstva naturalizacijom ili utvrđivanje hrvatskog državljanstva za cijelu 2019.godinu, dvije osobe sa neutvrđenim državljanstvom i sa prebivalištem u Hrvatskoj su stekle državljanstvo, za 10 osoba je utvrđeno hrvatsko državljanstvo (5 na prebivalištu u Srbiji, 1 u Francuskoj, 1 u Australiji, 2 u Njemačkoj i 1 u Crnoj Gori), a pet osoba bez državljanstva je steklo hrvatsko državljanstvo", podaci su MUP-a Republike Hrvatske.

Za prvih šest mjeseci ove godine je za još šest osoba utvrđeno državljanstvo, a tri osobe se postali hrvatski državljani naturalizacijom, a da su ranije bili bez utvrđenog državljanstva.

Crna Gora: Bez dokumenata najčešće Romi i Egipćani

U Crnoj Gori se od posljednjeg popisa stanovništva, kada je bilo 4.312 osoba koji su se izjasnili da su bez državljanstva, kroz terensku verifikaciju 2017. godine došlo do broja od 140 osoba koji su u opasnosti od apatridije. Uglavnom su to Romi i Egipćani, iako ima i drugih nacionalnosti. Svi oni bez dokumenata imaju malo prava u ovoj državi.

„Vlada Crne Gore je prepoznala potrebu za dodatnim radom u ovoj oblasti pa se tako, na globalnom skupu o apatridiji, održanom u Ženevi prošle godine, obavezala da izmjeni i harmonizuje nacionalno zakonodavstvo, kako bi se licima sa priznatim statusom apatrida omogućio efikasniji pristup pravima. Prema obavezama koje je Crna Gora preuzela na tom skupu, te aktivnosti će se sprovesti do kraja 2021. godine, sa fokusom na oblast socijalne, zdravstvene zaštite i zapošljavanja", navode iz UNHCR-a u Crnoj Gori.

„Ukoliko imaju privremeni boravak, prava su im znatno manja u odnosu na one koji imaju stalni boravak te nemaju pravo na rad, socijalnu pomoć, zdravstveno osiguranje te besplatnu pravnu pomoć. Ova su prava omogućena bezdržavljanima na stalnom boravku. No, reguliranje boravka za osobe bez državljanstva je vrlo zahtjevan te dugotrajan postupak zbog nepostojanja putnih isprava, nepoznavanja pravnih propisa te plaćanja upravnih pristojbi. UNHCR-ov provedbeni partner na godišnjoj razini pruža besplatnu pomoć na projektu suzbijanja bezdržavljanstva u otprilike 500 tinjak slučajeva. Većina se odnosi na osobe koje su u riziku od bezdržavljanstva, dakle osobe koje imaju poteškoće u reguliranju svojeg statusa u Republici Hrvatskoj", poručuju iz UNHCR-a u Hrvatskoj.

Apatridija ne predstavlja uvijek samo jedan problem. Kao takva može biti samo prvi korak za kasnije mnogo teže slučajeve i za pojedinca i za kompletno društvo. Od trgovine ljudima, trgovine organima, prosjačenja, prostitucije i inih zala pred kojima državni sistemi teže dolaze do mogućnosti praćenja i spriječavanja negativnih posljedica.

Dok se potpuno neiskorijeni, ovi ljudi će se susretati sa diskriminacijom ili ranjivosti kojom su podloženi samim svojim statusom. Kao osobe koje se nalaze na tlu strane teritorije bez državljanstva, oni se nalaze u pravnom limbu bez statusa pripadanja. Kao takvi izloženi su rasnoj, etničkoj, vjerskoj i ostalim oblicima diskriminacije.
Izvor: Al Jazeera

# data[].attributes.attachment_link.title
Nevidljivi za sistem: Apatridi na Balkanu

# data[].attributes.attachment_link.description
Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon Drugog svjetskog rata, pa raspadom Sovjetskog saveza, Jugoslavije i ratovima na Bliskom Istoku.

# data[].attributes.body
Duje Mihanović 4.B

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
The Center for Migration Studies of New York (CMS)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The proposed Border Security, Economic Opportunity, and Immigration Modernization Act (S. 744) includes provisions to regularize the status of stateless persons within the United States (S. 744, Sec. 3405). These provisions follow a recent report from the UN High Commissioner for Refugees (UNHCR) and the Open Society Justice Initiative highlighting the precarious legal and socioeconomic status of stateless persons living within the United States. The report emphasizes that the United States lacks a consistent legal framework for dealing with stateless individuals, leaving many in protracted deportation proceedings and exposing many more to exploitation by employers, landlords and law enforcement officials (UNHCR and Open Society Justice Initiative 2012).

The stateless have no formally recognized nationality or citizenship. As a consequence, they cannot avail themselves of the legal and diplomatic protections of any country. They exist, in a sense, outside the formal realm of the nation-state. For this reason, UNHCR-the international agency tasked with combatting statelessness-has referred to stateless persons as "legal ghosts" (UNHCR 2011, 2).

Individuals can become stateless either by law ( de jure) or by circumstance ( de facto). One of the largest stateless groups in the world is the Rohingya of Myanmar. That nation's laws do not count the mostly-Muslim Rohingya among the ethnicities eligible for citizenship and the Rohingya are therefore de jure stateless (Green and Pierce 2009, 34). De facto statelessness can occur in a number of ways. The country in which an individual was born-such as Yugoslavia-may cease to exist and a former citizen may not meet the citizenship or nationality requirements set by the successor state(s). De facto statelessness may also arise when an individual is unable to offer sufficient documentary evidence of his or her nationality. This is the primary concern with "doubly undocumented" Mexican migrants in the United States, whose lack of legal status in the United States is further complicated by their lack of birth registration in Mexico, on which consulates often rely to establish citizenship and to issue travel documents to deportees (CMS 2012).

Reliable data on the number of stateless persons in the United States is lacking. UNHCR notes that there are at least several hundred, but the real number could be far higher (UNHCR 2012). Representative Lamar Smith (R-TX), for example, claimed that between 2009 and 2011 the United States government released almost 10,000 deportees after their purported countries of origin refused to take them back (US House of Representatives Committee on the Judiciary 2011). With no legal status in the United States and no country willing to grant them legal status, such people could be considered de facto stateless (Price 2012, 26).

Mikhail Sebastian is arguably the most famous stateless person in the United States. Born in the former Soviet Union, Sebastian sought asylum in the United States in the early 1990s, but was denied. The United States could not deport him because Armenia-the successor state in whose territory Sebastian was born-did not recognize his citizenship, leaving him stateless. After a four-day New Year's vacation to American Samoa in 2012, Sebastian was barred from reentering the mainland United States by immigration officials, who claimed he had self-deported. It took nearly 14 months for Sebastian to gain permission to return to his home in Los Angeles and this occurred only after extensive interventions by lawyers, government officials, human rights advocates and university groups, as well as a social media campaign via Twitter, Tumblr, YouTube and CNN iReport.[1]

The 1954 Convention on the Status of Stateless Persons and the 1961 Convention on the Reduction of Statelessness oblige signatory states to treat stateless persons the same as other resident aliens, particularly with regard to work authorization and the issuance of identity and travel documents. They also require states to confer nationality upon individuals born in their territory who would otherwise be stateless at birth and prohibit states from allowing citizens to renounce their nationality if doing so would render them stateless. Because this last prohibition conflicts with the US legal tradition of voluntary renunciation of citizenship, the United States has not become a signatory of either convention, though US State Department officials have asserted that this fact "does not in any respect undermine [the United States'] commitment" to combating statelessness (Green and Pierce 2012, 35).

Indeed, the United States does have legal protections in place to reduce the chance of its citizens and residents being rendered stateless. Most notably, the principle of jus soli, enshrined in the Fourteenth Amendment, ensures that any child born in US territory is automatically a US citizen, even if the child's parents are stateless. US law also recognizes the principle of jus sanguinis, ensuring that-with some exceptions-children born abroad to US citizens are also eligible for US citizenship.

Despite these protections, the United States nevertheless has a history of fostering statelessness. The 1857 Dred Scott decision, for example, denied that Africans and their descendants even had the capacity to take on a nationality, condemning them, in the words of Linda Kerber, to "permanent statelessness" (Kerber 2005, 733). In the nineteenth and twentieth centuries, the government routinely stripped women of their US citizenship if they married foreign husbands (Kerber 2005, 735).

More recently, in 2001 and 2011, the US Supreme Court upheld the Immigration and Nationality Act's provision of different rules by which US citizen men and women can pass on their citizenship to children born abroad, particularly when the parents are unmarried and one parent is not a US citizen or national (8 U.S.C. Sec. 1409; Tuan Anh Nguyen v. INS; Flores-Villar v. United States). These rules impose a higher burden of evidence and stricter deadlines on US citizen men looking to recognize their foreign-born children as citizens (8 U.S.C. Sec. 1409) and because some countries do not recognize citizenship descent through the mother, such rules could easily render certain children stateless at birth if their fathers fail to meet the INA's requirements (Kerber 2005, 738-740).

Because the United States lacks a consistent legal framework for recognizing stateless persons and addressing their specific political and economic needs, stateless persons in deportation proceedings are typically treated the same as other non-US citizens, even though stateless persons have no country to which they can be deported. These deportation proceedings can lead to long periods of detention, though under two recent Supreme Court rulings- Zadvydas v. Davis in 2001 and Clark v. Martinez in 2005-stateless persons can no longer be held in detention indefinitely. As a result of these cases, after six months of detention, the burden shifts to the US government to prove that the removal of a non-citizen in deportation proceedings is possible in the reasonably foreseeable future (Kerwin and Yin 2009). This standard prevents stateless persons and other detainees from becoming "lifers"-that is, non-US citizens held indefinitely in detention facilities awaiting the unlikely or impossible prospect of deportation (Kerwin 1998, 650; Kerwin and Lin 2009).

Stateless persons in removal proceedings are typically detained for ninety days, during which time a country of removal is assigned to them-even if there is no reasonable expectation that deportation will succeed (8 U.S.C. Sec. 1231(a)(2)). After ninety days, a judge may order the detainee released under an order of supervision, which requires the individual to check in regularly with immigration officials and to continue to seek to obtain travel documents from different countries (8 CFR Sec. 241.13(h))-an endeavor that is likely to prove futile (UNHCR 2012, 20-21, 26).

Nonetheless, an order of supervision usually allows a stateless person to work legally in the United States, albeit after completing a yearly application and paying annual processing fees. In that respect, stateless individuals under orders of supervision are more fortunate than those without them. Once a stateless person's deportation case is dropped, he or she loses work authorization. He or she may remain in the United States, but lacks any formal legal status and has no right to work. The same situation applies to stateless individuals who have yet to come in contact with immigration officials-without legal status, they cannot be legally employed (UNHCR 2012, 26-27).

In recent years, government agencies and officials have taken some preliminary steps to address the issue of statelessness. The State Department now includes statelessness as a subsection in its annual "Country Reports on Human Rights Practices" and US diplomats have encouraged countries like Vietnam to naturalize their resident stateless populations (Green and Price 2009, 34). The Department has also utilized its official blog to draw attention to the plight of stateless persons around the world.[2]

Elected officials have recently shown interest in addressing statelessness as well. Senator Patrick Leahy (D-VT) and three other senators co-sponsored the Refugee Protection Act of 2013 (S. 645), which-among other reforms-would provide a pathway for de jure stateless persons to obtain lawful status in the United States (S. 645, Sec. 17). The proposed Border Security, Economic Opportunity, and Immigration Modernization Act (S. 744) closely mimics the provisions called for by the Refugee Protection Act in relation to stateless persons, empowering the Attorney General or the Secretary of Homeland Security to provide conditional lawful status to stateless persons. This status would allow stateless persons to work in the United States and they could adjust to lawful permanent residence and later to citizenship (S. 744, Sec. 3405).

The lack of a viable legislative framework for dealing with statelessness sets the United States apart from other developed nations. Spain and France, for example, issue residency permits to those deemed stateless (UNHCR and Asylum Aid 2011, 69), while Sweden-though not explicitly acknowledging statelessness-grants special status to foreigners in need of protection who are unable to return to their home country (Kohn 2012). These measures are grounded in the 1954 and 1961 conventions against statelessness, as well as in the Universal Declaration of Human Rights, which declares that all individuals have the right to a nationality (UDHR, Article 15).

In a world dominated by nation-states, a person's nationality is the practical source of individual and collective rights and freedoms. For this reason, Hannah Arendt, Chief Justice Earl Warren and others have observed that without a nationality, a person has no "right to have rights" (Blitz and Sawyer 2011, 289; Price 2012, 56). As UNHCR and the Open Society Justice Initiative emphasize in their report, regularization of status is therefore crucial if the situation of stateless persons in the United States is to improve. With comprehensive immigration reform on the national agenda, the time may be ripe for the United States to address the status of stateless persons within its territory.

[1] See https://twitter.com/MikhailBenoit, http://mikhailsebastian.tumblr.com/, http://www.youtube.com/watch?v=_Dol2QbNWfs, and http://ireport.cnn.com/docs/DOC-748933.

[2] http://blogs.state.gov/index.php/site/entry/statelessness/.
REFERENCES
Blitz, Brad K., and Caroline Sawyer. 2011. "Analysis: The Practical and Legal Realities of Statelessness in the European Union." In Statelessness in the European Union: Displaced, Undocumented, Unwanted, edited by Caroline Sawyer and Brad K. Blitz, 281-305. London: Cambridge University Press.

CMS (Center for Migration Studies). 2012. "The Impact of Birth Registration Within and Across Borders." CMS News, March 26. https://cmsny.org/birth-registration-across-borders/.

US House of Representatives Committee on the Judiciary. 2011. "Chairman Smith Introduces Keep Our Community Safe Act." May 23. http://judiciary.house.gov/news/05232011.html.

Green, Nicole, and Todd Pierce. 2009. "Combatting Statelessness: A Government Perspective." Forced Migration Review 32: 34-35.

Kerber, Linda K. 2005. "Toward a History of Statelessness in America." American Quarterly 57(3): 727-49.

Kerwin, Donald M. 1998. "Throwing Away the Key: Lifers in INS Custody." Interpreter Releases 75(18): 649-662.

Kerwin, Donald M., and Serena Yi-Ying Lin. 2009. Immigrant Detention: Can ICE Meet Its Legal Imperatives and Case Management Responsibilities? Washington, DC: Migration Policy Institute. https://www.migrationpolicy.org/sites/default/files/publications/detentionreportSept1009.pdf.

Kohn, Sebastian. 2012. "Statelessness in Sweden - Changes Ahead?" European Network on Statelessness. www.statelessness.eu/blog/statelessness-sweden-changes-ahead.

Price, Polly J. 2012. "Stateless in the United States: Current Reality and a Future Prediction." Vanderbilt Journal of Transnational Law, forthcoming; Emory Legal Studies Research Paper No. 12-229. http://ssrn.com/abstract=2154470.

Refugee Protection Act of 2011, S. 1202, 112th Cong., 1st Sess. 2011. https://www.congress.gov/bill/112th-congress/senate-bill/1202.

Universal Declaration of Human Rights. 1948. http://www.un.org/en/documents/udhr/index.shtml#a15.

UNHCR (UN High Commissioner for Refugees). 2011. Helping the World's Stateless People. Geneva, Switzerland: UNHCR. https://www.refworld.org/docid/4e55e7dd2.html.

UNHCR and Asylum Aid. 2011. Mapping Statelessness in the United Kingdom. London: UNHCR. Accessed 21 May 2013. http://www.unhcr.org/refworld/docid/4ecb6a192.html.

UNHCR and Open Society Justice Initiative. 2012. Citizens of Nowhere: Solutions for the Stateless in the U.S. New York and Washington, DC: Open Society Justice Initiative and UNHCR. http://www.unhcr.org/refworld/docid/50c620f62.html.

# data[].attributes.attachment_link.title
The Stateless in the United States - The Center for Migration Studies of New York (CMS)

# data[].attributes.attachment_link.description
The proposed Border Security, Economic Opportunity, and Immigration Modernization Act (S. 744) includes provisions to regularize the status of stateless persons within the United States (S. 744, Sec. 3405). These provisions follow a recent report from the UN High Commissioner...

# data[].attributes.body
https://balkans.aljazeera.net/teme/2020/7/12/nevidljivi-za-sistem-apatridi-na-balkanu

Magdalena Šošić

# data[].attributes.attachment_link.title
Nevidljivi za sistem: Apatridi na Balkanu

# data[].attributes.attachment_link.description
Veliki broj ljudi je bio bez državljanstva nakon Drugog svjetskog rata, pa raspadom Sovjetskog saveza, Jugoslavije i ratovima na Bliskom Istoku.

# data[].attributes.body
- naziv za osobe koje se u međunarodnom pravu ne smatraju državljanima niti jedne države
PRIMJER:
Osama bin Laden i njegov sin Hamza bin Laden zbog tkz. sramoćenja ugleda Kraljevine Saudijske Arabije

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Saudi Arabia has revoked the citizenship of Osama bin Laden's son, Hamza, a move that comes as the State Department designated him as an emerging leader in the extremist group his late father founded, al Qaeda.

The State Department Thursday offered a reward of up to $1 million for information about Hamza bin Laden, citing audio and video recordings he has released since 2015 calling for attacks on the U.S. and its allies. The State Department declared Mr. bin Laden a Specially Designated Global Terrorist in 2017, freezing his assets and banning U.S. citizens from interacting with him.

# data[].attributes.attachment_link.title
Saudi Arabia Revokes Citizenship of Osama bin Laden's Son

# data[].attributes.attachment_link.description
Saudi Arabia has revoked the citizenship of Osama bin Laden's son, Hamza, a move that comes as the State Department designated him as an emerging leader in the extremist group his late father founded, al Qaeda.