# data[].attributes.headline
תגובה - אתיה שמעון

# data[].attributes.subject
תגובה - אתיה שמעון

# data[].attributes.body
היי הדר- כל הכבוד על עצם המחשבה, אני חושבת שתפקיד המורה ובעיקר המחנך הוא " להנכיח" אותם בכיתה- אפשר לפנות אליהם בהפסקה וליזום שיחה. לומר לו בפירוש כמה היית רוצה להכיר אותו יותר.. שנית- בפן החברתי אני הייתי נותנת לו תפקיד מרכזי בכיתה המחייב תלמידים לגשת אליו. דג- בכיתה שלי יש ילד כזה שנתתי לו להיות אחראי על גמח הציוד הכיתתי- כל פעם שילד זקוק לכלי כתיבה ניגשים אליו וב"ה לא חסרים ילדים כאלה... כיתה א... לכן הוא חייב לבוא באינטרקציה כלשהי ובנוסף תחושת האחריות והתפקיד הכיתתי מעלה את הביטחון. הצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה- אפרת לביא

# data[].attributes.subject
תגובה- אפרת לביא

# data[].attributes.body
הי הדר.
הדילמה שהעלית אכן מטרידה ואני לא חושבת שיש כיתה שאין בה תלמידים שקופים כהגדרתך.
התפקיד של המורה שנכנס לכיתה הוא לשתף אותם בלמידה ובחברה. אז איך?
בלמידה- להכריח אותם לענות תשובות ולהחמיא להם על היכולות הלימודיות שיש להם. גם אם זה רק - איזה מחברת מסודרת או דברים קטנים כאלו אך הם דברים שפותחים את הלב.
מבחינה חברתית- אני אוהבת לתת לתלמידות שלי לעבוד בקבוצות. צריך ללמד אותם לעשות זאת לחייב אותם שכל התלמידים יהיו שותפים. אולי זו דרך לעודד אותם להיות שותפים חברתית וגם לימדוית..

# data[].attributes.headline
תגובה- שירה נחשון

# data[].attributes.subject
תגובה- שירה נחשון

# data[].attributes.body
שלום הדר,
אני מבינה ממש את מה שאת מתארת. לכאורה מדובר בילדים שלא מפריעים ולכן לא מצריכים תשומת לב מיוחדת מצד המורים. ילדים אלה באמת המון פעמים נופלים בין הכסאות וחבל. אני חושבת שקודם כל זה ששמת לב לזה זה מראה על אכפתיות רבה שיש לך כלפי התלמידים והמקצוע.
לדעתי כדי לקדם את הילדים הללו יש צורך קודם כל ליצור איתם קשר אישי, מדובר בדרך כלל בילדים מופנימים ושקטים שבעקבות זאת גם המצב החברתי שלהם לא ממש טוב ובעקבות זה הם לא ניפתחים בקלות.
ברגע שאותם תלמידים ירגישו קרובים אל הורה אולי יהיה להם יותר נח להביע את עצמם בשיעורים ולשאול שאלות.
בהצלחה!!

# data[].attributes.headline
תגובה- רחלי תשובה

# data[].attributes.subject
תגובה- רחלי תשובה

# data[].attributes.body
הי הדר,
דילמות מהסוג שהעלת משמחות כיון שנשמע שממש אכפת לך. זה כל כך חשוב ומרגש .

לגבי מה ששאלת, כן. יש לי תלמיד שקו ףלחלוטין שמדאיג את הצוות כולו. בישיבה שנערכה עליו הוחלט לתת לו תפקידי עזר למורה שיעצימו אותו. בחרנו נק שהוא חזק בהן ויכול לתרום מעצמו לכיתה. בכל שיעור הוא משמש כעוזר של המורה. זו עבודה קשה אך ניראה שיש התקדמות קלה..
הוא נשמע יותר ומשמיע יותר.

בהצלחה..

# data[].attributes.headline
תגובה- נעמה מדר

# data[].attributes.subject
תגובה- נעמה מדר

# data[].attributes.body
הי הדר,
כל הכבוד על החשיבה. לצער כולנו זה ממש לא מובן מאליו שמורה זוכר את השקופים.
לדעתי, זה משהו שצריך לעשות עם הרבה אהבה ועם הרבה זהירות. זהירות, כדי לא לגרום להם להיות מוזרים. לשים לב שמעצימים אותם בצורה שמכבדת אותם.
אני חושבת  הדבר צריך להעשות לא רק מול הכיתה, אלא בהזדמנויות של בין לבין. לתפוס את הבת לשיחת חולין קטנה פעם בקמה זמן, לתת מחמאה בשקט. נראה לי שזה נותן הרגשה שאתה מעניין מישהו ושאתה חשוב לו בלי להדגיש את השקיפות שלו.
בהצלחה!

# data[].attributes.headline
תגובה-בת חן פור

# data[].attributes.subject
תגובה-בת חן פור

# data[].attributes.body
היי הדר, מרגש לדעת שאת מצליחה לבחון ולקרוא את התלמידים שלך..יכולה להגיד לך שגם אני הייתי תלמידה מאוד שקטה ומופנמת בכיתה..במילה אחרת, ילדה עדינה.
אענה על שאלותייך,
א- כן, גמאני חוויתי תלמידים כאלו בכיתה בה אני מלמדת..
ב- מה שאני עושה שאני רואה תלמידים שקופים בכיתתי, אני מנסה להשמיע את כולם, לשמוע את דעתם..ולכן, אני שואלת שאלות שקשורות למהלך השיעור ומבקשת מהם שיענו..
לרוב, התלמידים עם הביטחון יענו בהתפרצות או שירימו את היד, ודווקא התלמידים השקופים יהיו בשקט..זו הסיבה שאני פונה אליהם.
בהצלחה רבה :)

# data[].attributes.headline
תגובה- סיגל וייס

# data[].attributes.subject
תגובה- סיגל וייס

# data[].attributes.body
שלום הדר,
אשרייך שאת שמה לב לתלמידים האלה והעלת פה נושא חשוב מאוד. באמת יש שלל תלמידים כאלה, וכל אחד מסיבותיו הוא...בוודאי שגם בכיתה שלי יש כאלה.
איך אני מתייחסת לזה? בעיקר אני שמה לעצמי את התלמידה הזו במודעות. אני פונה אליה ביוזמתי ושואלת אותה שאלה בכיתה, פונה אליה אחרי השיעור ושואלת בשלומה.
במקרה היום היינו בטיול של הכיתה שלי וממש השתדלתי לנסות ליצור קשר עם התלמידה הזו אצלי. נסיונות שונים לא ממש צלחו, עד שהחמאתי לה על התיק שהוא מאוד יפה וסוף סוף קיבלתי חיוך מתוק ו"תודה".
צריך לשים לב אליהם בעצמנו, להחמיא ולשדל להשתתף ולנסות לתת מקום אמיתי להביע את עצמם.
בהצלחה גדולה!!

# data[].attributes.headline
תגובה- איילת שטיינר

# data[].attributes.subject
תגובה- איילת שטיינר

# data[].attributes.body
צהריים טובים הדר,
את מתארת שבאמת קורה לדעתי בכל כיתה וכמעט בכל מסגרת. כל כך חשוב להתייחס באמת לדילמה שאת מציגה. אצלי בכיתה יש כמה "שקופים". אני משתדלת לתת לילדים אלו תפקידים בכיתה ולנסות (אם את יכולה) להושיב אותם בקדמת הכיתה. אולי במהלך השיעור תשתדלי לדרבן אותם בעדינות להשתתף ובמידה והם כן משתתפים תעצימי אותם.

זה אכן נושא מורכב. תודה שהעלת את הנושא לדיון:)

# data[].attributes.headline
תגובה שרה פרידברג

# data[].attributes.subject
תגובה שרה פרידברג

# data[].attributes.body
הי הדר קודם כל אני שמחה מאד לשמוע שטוב לך וגם שאת רואה את המצוקה של הילדים האלה.
כמובן שבכל כיתה יש כאלה. לדעתי תנסי לחזק אותם. כל הכבוד שלא הפרעת בשיעור ואתה יושב כ"כ יפה. אולי להביא לו דף עם כמו כזה תעודה על התנהגות יפה ופשוט לחזק עם הרבה מילים טובות. להזמין לשיחות אישיות. כששואלים בכיתה שאלה לשאול אותם אם רוצים לענות.

בהצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה אמונה רובין

# data[].attributes.subject
תגובה אמונה רובין

# data[].attributes.body
הי הדר.
מתחברת מאוד לדברים שלך...
האמת שהתופעה הזו קיימת כמעט בכל כיתה. וזה קשה ממש
דווקא בגלל שהם "בלתי נראיים" וכמעט ואין "צורך"להתייחס אליהם במהלך השיעור.
גם לי יש תלמיד כזה והוא מסקרן אותי ככ אני רק מחכה לרגע שאתקרב אליו וירגיש פתוח להיפתח ולהיקשר.
הייתי מציעה ליצור זמן פרטי איתו. אין ספק שאחד על אחד זה עובד הרבה יותר טוב עם סוג כזה של תלמידים. נסי להגיע אליו דרך נושאים אהובים אליו, תחביבים ותחומי עניין.. בטוחה שאפשר... בהצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה- טלאל כהן

# data[].attributes.subject
תגובה- טלאל כהן

# data[].attributes.body
שלום הדר
אשרייך שת שמה לב אליהם. ככ חשוב!!!
א. כן. גם לי הייתה תלמידה כזאת באחת הכיתות.
ב. אני ממליצה לך לעבוד בשני מישורים במקביל- אישי וכיתתי. בפן האישי לעשות איתה שיחה אישית, לדבר איתה, לנסות לפתוח מה היא מרגישה וכד. בפן הכיתתי- לשבח אותה מול כולם, לשאול שאלות קלות ובכוונה לתת לה לענות ע"מ להרים אותה ואת הבטחון העצמי שלה..

בהצלחה!

# data[].attributes.headline
תגובה - חני ליבוביץ

# data[].attributes.subject
תגובה - חני ליבוביץ

# data[].attributes.body
היי הדר
אשרייך שאת שמה לב אליהם, השאלות שלך העלות לי נקודות למחשבה, ניסיתי לבדוק אם אני נתקלת בזה גם. אז ככה, אני מלמדת אמנות ועוברת בין כל הבנות כדי לראות את העבודה ולייעץ למי שצריכה. תמיד יש את הבנות שיקראו וימשכו יותר תשומת לב אך אני משתדלת לעבור אצל כולם ולתת לכל בת באופן אישי הערה ובעיקר הארה, אני רואה שיש בנות שזה ממש מעלה להן חיוך על הפנים ויש כאלה שלא מאמינות לי שזה באמת טוב.
לשאלתך, נראה לי שחיוך ויחס תמיד יכולים להועיל, בעיקר כשהם שקופים אז הגיוני שהם לא מקבלים יחס מכל המורים. לדעתי זה יכול היות להיות גם יחס שלא קשור ללימודים, כמו הערה על בגד חדש, תסרוקת יפה, כתיבה מסודרת וכו'...
עצם זה שאת חושבת עליהם ומתיחסת יכולים לעשות משהו טוב מאוד לתלמידים.
המון הצלחה!

# data[].attributes.headline
תגובה- יעל אקר

# data[].attributes.subject
תגובה- יעל אקר

# data[].attributes.body
היי הדר, שמי יעל ואני לימדתי השנה באופנא את כיתות ז'-ח'.
נפגשתי עם התופעה של תלמידות שקופות. לצערי, תלמידות כאלה ישר ניגשות לפן הלימודי וכן צורת ההתנהלות שלי איתן הייתה העצמת האישיות שלהן וכן עוררתי אותן למקום החברתי.. בתקווה שעשיתי את חלקי בעז"ה!

# data[].attributes.headline
תגובה - אמונה ויצמן

# data[].attributes.subject
תגובה - אמונה ויצמן

# data[].attributes.body
שלום הדר!
אכן גם אני נתקלתי בילדים שקופים.
כדי להתקרב אליהם אפשר להוציא אותם לשעות פרטניות ושם לברר במה הם טובים ובמה הם יכולים להיות פעילים בשיעור, אפילו משהו כמו לעזור למורה בדבר מסויים, וליישם בשיעור.
ותוך כדי שיעור לנסות כן להגיע אליהם, אפילו בעזרת קריאה בשמם, מחמאה קטנה- זה כבר גורם להרגשה שלהם ששמים לב אליהם.
ר2 צריך להיזהר לא להדגיש את השונות שלהם בפני חבריהם.
בהצלחה!

# data[].attributes.headline
תגובה-רותם אסייג

# data[].attributes.subject
תגובה-רותם אסייג

# data[].attributes.body
שלום,
א. בוודאי. אני חושבת שבכל קבוצה יש אדם שקוף.
ב.ב. זו שאלה מאוד כללית. כל אדם שקוף מסבה אחרת. חלק מפוחדים, חחלק מתביישים, חלק זה פשוט האופי השקט שלהם ולחלק יש מועקה והם פשוט לא איתך ולכן זה מאוד אישי. אני משתדלת לקחת לשיחה אישית ולנסות לגלות פן אישי שלא בא לידי ביטוי בשיעור פרונטאלי. ליצור מעין גשר משתף...

# data[].attributes.headline
תגובה- אורנית מנחם

# data[].attributes.subject
תגובה- אורנית מנחם

# data[].attributes.body
שלום הדר ואשרייך על מלאכת החינוך שאת עוסקת בה באכפתיות רבה ובהשקעה.
א. נתקלתי בתלמידות שקופות...
ב. לשמחתי הרבה קיבלנו הדרכה באחת הישיבות ממשהי מוכשרת מאוד(שלצערי איני זוכרת את שמה). היא הגיעה כדי להרצות לנו בנושא החברתי בכיתות ובכוח המורה להשפיע על המצב. ממש כמו שאמרה לפניי גילת היקרה, הודרכנו "להרים את קרנו" של התלמיד על ידי מחמאות בפני כל הכיתה, בקשה לקרוא קטעים בקול, לחלק דפים וכו'. מחקרים הראו תוצאות מדהימות מבחינה חברתית. אפשר גם ללוות אותו להצטרף לחבורת התלמידים בחוץ בצורה טבעית ולא מחשידה.
חשוב חשוב חשוב- להבחין שמדובר בילד שקוף ולא דחוי... כשמדובר בילד דחוי התוצאות עלולות להיות הפוכות.
ברכה והצלחה!

# data[].attributes.body
הי הדר,
אני מרגישה שלמורה יש חלק משמעותי מאוד ביצירת היחס הנעים לכל ילדי הכיתה. כשהמורה פונה בכבוד ובאהבה (מודגשים, אך לא מעושים...)דווקא אל תלמיד דחוי\ייחודי,
זה מעלה את קרנו בעיניי כולם. גם אצל גדולים ראיתי שזה ממש עובד.
בהצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה- תמר יואל

# data[].attributes.subject
תגובה- תמר יואל

# data[].attributes.body
היי הדר, תופעה מוכרת מאוד. בכל כיתה יש כמה ילדים כאלה ויישר כוח שאת שמה לב אליהם וחושבת עליהם. לדעתי אפשר ליצור איתם קשר או ע"י שיחה אישית "רשמית" או סתם ע"י פרגון או הערה חיובית מול כל הכיתה, התייחסות אישית במסדרון או סמס של שבח להורים העיקר שהילד ירגיש שאת "רואה אותו" וכן מעריכה אותו..
בהצלחה רבה

# data[].attributes.headline
תגובה- אביגיל אחיטוב

# data[].attributes.subject
תגובה- אביגיל אחיטוב

# data[].attributes.body
שלום הדר,
א. לצערי אני מכירה את התופעה, וכמעט בכל כיתה יש ילד/ ילדה כאלה.
במילוי מקום האחרון בו עבדתי הייתה ילדה חמודה בכיתה ג'- שאף פעם לא מפריעה אבל גם הרבה פעמים היא מרחפת בשיעור, וכשבדקתי מחברות המחברת שלה הייתה כמעט ריקה.
גם מבחינה חברתית היא מאוד בצד.
ב. מבחינת קידום לימודי- אפשר להקדיש חלק מהשיעורים הפרטניים ללימוד איתה, או לדאוג שהיא תקבל ממורה אחרת/ מבת שירות/ פר"ח וכו'
מבחינת קידום חברתי- שאני אישית  חושבת שזה אפילו יותר חשוב מקידום לימודי- כדאי להעצים אותה ע"י נתינת אחריות/ תפקיד שאת נותנת לה. חשוב לוודא שהתפקיד הזה מתאים ליכולותיה ולא "גדול עליה".
ואפשר גם לשאול אותה בשיחה אישית מה יעזור לה להשתלב/ איך היא הייתה רוצה שתעזרי לה.

# data[].attributes.headline
תגובה- שרה תחיה

# data[].attributes.subject
תגובה- שרה תחיה

# data[].attributes.body
אני מחנכת כיתה א'
וגם אצלי יש כמה בנות מעט יותר שקופות.
אני בתור מחנכת הכיתה מנסה כמה שיותר למנף אותן.
יוזמנת שיענו מתשובות בכיתה ומעצימה משם, נותנת אחריות לבנות אלו ומעצימה אותן סביב זה.

אני בכיתה הרבה שעות ולכן יש לי ראיה על כל הבנות ואפשרות לתת מענה לכל בת לפחות פעם בשבוע.
ולפי הצורך יותר או פחות.
אני רואה שיש שינוי אצל בנות שהיו בתחילת שנה יותר שקופות ועכשיו כבר לאץ

הרבה הצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה- יעל זיו

# data[].attributes.subject
תגובה- יעל זיו

# data[].attributes.body
בתור מחנכת של כיתה יא' באולפנה נפגשתי עם תופעה כזו. תלמידה מתוקה שהצטרפה לכיתה רק בכיתה י' ולא כ"כ הצליחה להשתלב חברתית. בנוסף יש לה גם קשיי לימודים. והיא עסוקה מאוד בעולם משלה (יוטיוברית..)
הרבה שיעורים הרגשתי שאני יוצאת מהכיתה בתחושה שלא מספיק נתתי לה יחס ומענה בכיתה. היא תלמידה שקטה, לא שואלת לא מפריעה ונראה כי היא מקשיבה.
כדי באמת להבין מה איתה הוצאתי אותה לשיחה אישית וגיליתי עולם. היא נפתחה וסיפרה הרבה. ניסנו להבין מה ייתן לה תחושה טובה יותר בכיתה. ניסיתי לדחוף אותה לעניין שכדי להרגיש בנוח היא צריכה גם לעשות מאמץ והשתדלות משלה. פתחתי איתה פתח לשיח טוב ולהקשבה ובמהלך השנה הרגשתי איך לאט לאט היא מרגישה יותר בנוח בשיעורים שלי, מתקרבת לשבת קרוב יותר ואפילו פעם אחת שאלה שאלה.
בתחושה שלי מה שעזר לה היה השיח שאיפשרתי בננו.
ממליצה בחום לקחת לשיחה אישית בנות כאלו. זה פותח ומאפשר להן להרגיש שמישהו חושב עליהן (הייתי גם שולחת לה הודעות מידי פעם, בסופי שיעור הייתי נותנת לה הארת פרגון..)
בהצלחה רבה!
אשרייך שזה כואב לך ומעורר אצלך צורך ביחס ספציפי

# data[].attributes.headline
תגובה- הודיה דוד 

# data[].attributes.subject
תגובה- הודיה דוד 

# data[].attributes.body
שלום הדר.
אני אישית כן מרגישה את זה בכיתות החזקות שאני מלמדת.
באמת יש הרגשה של החמצה כלפי אותם תלמידים.
זה שזה במודעות זה כבר שלב חשוב, אני רואה כותבת לי ביומן בנקודות לפנות אליהם באופן ישיר במהלך השיעור, לנסות להכניס אותם לעיניינים..
זה לא כזה פשוט וברור שאת מרכז תשומת הלב תופסים הבעייתיים.
יש משהו נוסף שאני עושה שהוא יותר בקטע של העצמה. כשאני נותנת תרגיל בכיתה אני הולכת אל התלמידים הללו ומדגימה על העבודה שלהם את מה שנעשה ומתוך זה נותנת חיזוקים.. יש לי תלמיד שזה ממש גרם לו יותר לקחת חלק, עם השאר קצת פחות..
מקווה שנתתי כיווני מחשבה
בהצלחה

# data[].attributes.headline
תגובה- הודיה אוחנה שלום הדר.

# data[].attributes.subject
תגובה- הודיה אוחנה שלום הדר.

# data[].attributes.body
דילמה נפלאה. אני מאמינה שהיא מעידה על שלב מאוד מתקדם בהוראה- כשתשומת הלב יכולה להיות מופנית ל'שקוף' ולא לקצוות. הייתי מגדירה לעצמי בכל שיעור לשים לב להתנהגות של ילד אחד כזה ולציין אותה וכך לאט לאט להעצים. אפשרות נוספת- בכל כיתה לסמן ילד אחד כזה ולקדם אותו. ממש ממש חשוב!

# data[].attributes.headline
תגובה -ג'ולי שיש 

# data[].attributes.subject
תגובה -ג'ולי שיש 

# data[].attributes.body
שלום
אני לא נתקלתי בתלמידים כאלה מאחר ואני מלמדת בכיתה קטנה של 8 תלמידים, אבל יש לי תלמיד שלא ממש משתתף בשיעורים למרות שאני מנסה לשתף אותו. אז פשוט התחלתי לקחת אותו פרטני, בהתחלה לא עשיתי איתו משהו לימודי  זה היה שיעור יותר חברתי כמו למשל: לקרוא ספר, לשחק משחק רגשות עם קלפים , לעשות סיבוב ברחבי בית הספר בעצם כל דבר כדי להפיג את המתח ואי נעימות שיש בנינו. לאחר מכן לאט לאט הכנסתי טכנים לימודים.
הצעה נוספת את יכולה לתת לאותם תלמידים משימה בבית שהם צריכים להראות לך או להגיש לך, בהתחלה שהמשימה שהם עושים תיהיה לבד ואז תקחי עוד תלמיד שאת מרגישה שהוא שקוף ושהם יעשו בזוג את המשימה כך את מעצימה את שניהם.
בהצלחה

# data[].attributes.headline
דילמה- הדר גודאי

# data[].attributes.subject
דילמה- הדר גודאי

# data[].attributes.body
שלום לכולן!

שמי הדר ואני מלמדת השנה בבית ספר יסודי, חשבון ומקצועות קודש ונהנית מאוד בבית הספר, עם הצוות ועם התלמידים.

מתחילת השנה אני מוטרדת מתופעת הילדים השקופים, שאני נתקלת בה כמעט בכל כיתה שאני מלמדת. אני מרגישה שבכל כיתה יש תלמיד מיוחד מכל הכיתה ואולי קצת שונה.

הילדים האלה, אף פעם לא מפריעים לי ולא משתתפים בשיעורים, לרוב חולמים או מתעסקים בדברים שלהם בשקט ממש והם גם לא חזקים מבחינה לימודית וחברתית. יכול להיות שיש להם הפרעת קשב וריכוז, או קושי אחר בחייהם, אבל אני מרגישה מועקה בכל פעם שאני יוצאת מהשיעור ללא יכולת להגיע אליהם, לקרב אותם אליי.

אשמח שתתייחסו לשתי הנקודות הבאות:

א. האם גם אתן חוויתן ילדים כאלה בכיתתכן?

ב. אשמח שתציעו לי הצעה שבה אוכל להתקרב לילדים הללו ולקדם אותם מבחינה לימודית או חברתית.