# data[].attributes.body
Alumīnijs
ir ķīmiskais elements ar simbolu Al un atomskaitli 13. Tas ir viegls, sudrabbalts metāls. Alumīnijs dabā nav sastopams brīvā veidā, jo reaģē ar ūdeni, skābēm un sārmiem. Dabā alumīnijs ir sastopams galvenokārt alumīnija oksīda veidā.

# data[].attributes.body
Pēc ķīmisko elementu izplatības Zemes garozā alumīnijs ieņem trešo vietu (aiz skābekļa un silīcija). Alumīnijs ir izplatītākais metāliskais elements uz Zemes, taču dabā brīvā veidā tas nav sastopams. Alumīnijs ietilpst daudzu minerālu sastāvā. Pazīstamākie no tiem ir alumosilikāti - laukšpats jeb ortoklazs
Na2O⋅Al2O3⋅6SiO2,
kaolinīts
Al2O3⋅2SiO2⋅2H2O,
nefelīns
Na2O⋅Al2O3⋅2SiO2,
vizla
K2O⋅3Al2O3⋅6SiO2⋅2H2O
kā arī silīciju nesaturoši minerāli, piemēram, dažāda sastāva boksīti
Al2O3⋅nH2O, Al(OH)3, AlO(OH),
kriolīts
Na3[AlF6],
korunds
Al2O3.

Alumīniju iegūst, elektrolizējot alumīnija oksīda šķīdumu izkausētā kriolītā Na3[AlF6] 950°C temperatūrā. Kausējumā alumīnija oksīds Al2O3 jeb AlAlO3 disociē:

AlAlO3⇄Al3++AlO3−3
K(−)Al3++3e−→Al0
A(+)4AlO3−3−12e−→2Al2O3+3O2
____________________________________
4AlAlO3→4Al+2Al2O3+3O2

# data[].attributes.body
Alumīnija savienojumi

Alumīnija oksīds

Al2O3

ir bezkrāsaina kristāliska vai balta pulverveida viela ar augstu kušanas temperatūru un lielu cietību (9,0 pēc Mosa skalas), jo alumīnija oksīda kristāliem ir blīva struktūra un stipras ķīmiskās saites.

Alumīnija oksīds Zemes garozā sastopams minerāla korunda veidā. Sārtie rubīna kristāli un zilganais safīrs ir korunda paveidi, kuriem krāsu piešķir citu metālu jonu piemaisījumi.

|

Alumīnija oksīds ir amfotērais oksīds, taču savas stabilās kristāliskās modifikācijas dēļ nereaģē ne ar ūdeni, ne ar skābēm. Ja alumīnija oksīdu sakausē ar sārmiem, veidojas metaalumināti:

Al2O3+2NaOH−→t02NaAlO2+H2O

Alumīnija hidroksīdu
Al(OH)3
iegūst no alumīnija sāļu ūdens šķīdumiem vai no alumīnija hidroksoaluminātiem, tiem reaģējot ar oglekļa dioksīdu. Reakcijā rodas baltas recekļveida nogulsnes, kas var veidot koloidālu šķīdumu, jo izgulsnētais hidroksīds satur lielu daudzumu ķīmiski saistīta ūdens, tāpēc pareizāk to attēlot ar formulu Al(OH)3⋅nH2O. Ja alumīnija hidroksīdu karsē, tas pārvēršas dehidratētās formās un alumīnija oksīdā. Alumīnija hidroksīdu un tā dehidratētās formas lieto par adsorbentiem tehnikā un medicīnā, piemēram, dzeramā ūdens attīrīšanai, kuņģa slimību ārstēšanai.

Alumīnija hidroksīds ir tipisks amfotērs savienojums.

Stipru skābju alumīnija sāļi ir baltas kristāliskas vielas, kuras labi šķīst ūdenī. Tur šie sāļi vienlaikus hidratējas un hidrolizējas, tāpēc alumīnija halogenīdu šķelšanas procesā izdalās liels siltuma daudzums un veidojas skābes migla, bet bezūdens alumīnija bromīds, ievietots ūdenī, eksplodē.

No alumīnija halogenīdiem visvairāk izmanto alumīnija hlorīdu
AlCl3
To lieto par katalizatoru organiskajā sintēzē un naftas pārstrādes procesos, kā arī par kodni audumu krāsošanā.

Alumīnija sulfāts veido kristālhidrātu, kura formula ir
Al2(SO4)3⋅18H2O
To lieto par saistvielu papīra rūpniecībā un par koagulantu dzeramā ūdens attīrīšanas procesā. Stiprā atšķaidījumā noris alumīnija sulfāta hidrolīze, veidojas recekļveida alumīnija hidroksīda nogulsnes, kas ūdenī saista cietu vielu daļiņas:

Al2(SO4)3+6H2O→2Al(OH)3⏐↓+3H2SO4

Kālija alumīnija sulfāta kristālhidrātu jeb kālija alumīnija alaunu
KAl(SO4)2⋅12H2O
izmanto tekstilrūpniecībā, papīra un fotomateriālu ražošanā, ādu miecēšanā, arī medicīnā nelielas asiņošanas pārtraukšanai.

Vājo skābju alumīnija sāļi ūdens klātbūtnē pilnīgi hidrolizējas:

Al2S3+6H2O→2Al(OH)3⏐↓+3H2S↑⏐

# data[].attributes.body
Alumīnija izmantošana

Alumīniju izmanto dažādās saimniecības nozarēs, taču visbiežāk to lieto elektrotehnikā elektrisko vadu un kabeļu izgatavošanai, metalurģijā - vieglu un izturīgu sakausējumu iegūšanai, kā arī metālu reducēšanai no to oksīdiem alumotermiskos procesos.

# data[].attributes.body
Alumīnija īpašības

Alumīnijs ir viegls, plastisks metāls ar labu elektrovadītspēju un siltumvadītspēju. Tas ir viegli stiepjams un velmējams. No alumīnija var izveidot ļoti plānas loksnes - folijas.

Alumīnijs pieder pie ķīmiski aktīviem metāliem, taču atmosfērā tas maz izmainās, jo pārklājas ar blīvu oksīda aizsargkārtiņu, kura momentāni atjaunojas, ja to noberzē.. Ja šīs aizsargkārtiņas veidošanos novērš, tad alumīnijs strauji oksidējas un sairst arī parastos apstākļos.

Ja alumīnija pulveri vai foliju stipri sakarsē, tad tie gaisā uzliesmo un sadeg ar spožu liesmu, radot baltus dūmus - alumīnija oksīdu.

Parastajos apstākļos alumīnijs reaģē ar halogēniem, bet sakarsēts tas savienojas ar sēru, slāpekli, oglekli.

# data[].attributes.body
Alumīnija izstrādājumi ar ūdeni nereaģē,taču amalgamēts alumīnijs, uz kura virsmas nav oksīda kārtiņas samērā enerģiski reaģē pat ar aukstu ūdeni:

2Al+6H2O→2Al(OH)3+3H2↑⏐

Alumīnijs reaģē ar atšķaidītu sālsskābi un sērskābi, izdalot ūdeņradi:

2Al+6HCl→2AlCl3+3H2↑⏐atšķ.2Al+atšķ.3H2SO4→Al2(SO4)3+3H2↑⏐

Alumīnijs reaģē ar sārmu šķīdumiem:

2Al+2NaOH+6H2O→2Na[Al(OH)4]+3H2↑

Alumīnijs reaģē ar sāļu ūdensšķīdumiem, kuriem ir augsta hidrolīzes pakāpe:

2Al+2Na2CO3+8H2O→2Na[Al(OH)4]+2NaHCO3+3H2