# data[].attributes.body
93 роки від дня народження латвійського математика Лінарді
Едуардовича Рейзін. Основні роботи відносяться до якісної теорії диференціальних рівнянь і до історії математики.

# data[].attributes.body
85 років з дня народження американського математика Вільяма
Браудера. Спеціаліст з алгебраїчної топології і з диференціальної геометрії

# data[].attributes.body
135 років з дня народження французького математика, члена (1942)
і президента (1962) Паризької АН, іноземного члена (1971) АН
СРСР Арно Данжуа. Основні праці по теорії функцій дійсної змінної. Отримав важливі результати в теорії динамічних систем.

# data[].attributes.body
16.12.1804 року народився   Віктор Якович Буняковський (1804-1889) Найбільше працював Буняковский по теорії чисел і теорії ймовірностей.

# data[].attributes.body
31 березня 1596 року народився Рене́ Дека́рт — французький філософ, фізик, фізіолог, математик, основоположник аналітичної геометрії. У математиці Декарт запровадив Декартову систему координат, дав поняття змінної величини і функції, ввів багато алгебраїчних позначень. У фізиці він сформулював закон збереження кількості руху, запровадив поняття імпульсу сили. Декарт — автор методу радикального сумніву в філософії, механіцизму у фізиці

# data[].attributes.body
26 березня1913 року народився Пал Ердеш — угорсько-єврейський математик, відомий своєю ексцентричністю та надзвичайною продуктивністю. Ще за життя він став легендою серед математиків.

Співпрацював одночасно з сотнями інших колег над проблемами з комбінаторики, теорії графів, теорії чисел, класичного аналізу, теорії наближених обчислень, теорії множин та теорії ймовірностей

# data[].attributes.body
24 березня 1950 року народився Ю́рій Володи́мирович Теплі́нський  — український математик.  Доктор фізико-математичних наук (1992), професор(1996), заслужений працівник освіти України (1998), лауреат Державної премії України в галузі науки та техніки за 1996 рік. за цикл праць «Нові математичні методи в нелінійному аналізі» — разом з Юрієм Митропольським, Анатолієм Самойленком та іншими

# data[].attributes.body
24 березня народився Жозеф Ліувілль (фр.Joseph Liouville; 24 березня 1809 — 8 вересня 1882) — французький математик.

Систематично досліджував розв'язність низки задач, давши строге означення поняття елементарної функції і квадратури. Зокрема, досліджував можливість інтегрування заданої функції, алгебраїчної або трансцендентної, в елементарних функціях, і розв'язність в квадратурах лінійного рівняння 2-го порядку. Довів, що спеціальне рівняння Ріккаті інтегрується в квадратурах тільки в тих випадках, які були розглянуті раніше ще Бернуллі

# data[].attributes.body
23 березня народився П'єр-Сімо́н Лапла́с (фр. Pierre-Simon Laplace; 23 березня 1749 — 5 березня 1827) — французький математик і астроном; відомий своїми працями в галузі диференційних рівнянь, один із творців теорії ймовірностей.

У працях з математичної астрономії Лаплас вивчав рух планет і довів стійкість Сонячної системи.

У філософії Лаплас був прибічником детермінізму. Він був прихильником постулату про те, що якби якась розумна істота мала можливість дізнатися положення і швидкість усіх часток у світі в певний момент, вона б могла з абсолютною точністю передбачати перебіг еволюції Всесвіту. Така гіпотетична істота була пізніше названа демоном Лапласа.

# data[].attributes.body
17 березня народився Крелле Август Леопольд  17.03.1780 — 06.10.1855

німецький математик і архітектор.

Будучи самоучкою, Крелле став, однак, членом Берлінської академії наук. Особливо відомий він як засновник (1828) математичного журналу «Journal für Reine і. Angewandte Mathematik », який до 1855 був відомий під ім'ям« Crelles журнал »,« пізніше Borchardts Journal », в ще пізніше -« Kroneckers журнал ». Крелль заснував також «Журнал für Baukunst» (1828-1851).

# data[].attributes.body
Міжнародний день числа «Пі»
Число „Пі” – математична константа, яка виражає відношення довжини кола до довжині його діаметра.
14 березня людство, чи, щонайменше, його частина, небайдужа до математики, відзначає день числа „Пі”.
Свято розпочинається о 1:59 ночі, що разом з датою складає перші шість знаків числа π (3.14159).

# data[].attributes.body
3 березня 1919 року народився Олексі́й Васи́льович Погорє́лов (1919—  2002) у м. Короча Бєлгородської  області.
Інтерес до математики у нього з'явився ще в 13—14 років у зв'язку з успішним виступом на математичних олімпіадах для школярів в роки навчання в середній школі № 80, що і нині знаходиться на вулиці Другої п'ятирічки м. Харкова. Це і визначило подальшу долю Олексія Васильовича. У 1936 році він стає студентом фізико-математичного факультету Харківського університету, а у 1941 році його було призвано до армії і направлено до Військово-повітряної академії імені Жуковського (Москва).
З 1945 року, після закінчення Військово-повітряної академії імені Жуковського, інженер-конструктор Центрального аерогідродинамічного інституту. У 1947 році захистив в Московському університеті кандидатську дисертацію, а потім перевівся до Харківського університету, де у 1948 році захистив докторську дисертацію. Ця робота була удостоєна Сталінської премії (1950 р.) — першої з шести престижних премій, якими були відзначені його видатні наукові досягнення. Працював старшим науковим співробітником, завідувачем відділом, завідувачем кафедрою геометрії Харківського державного університету імені Горького.
Завдяки фундаментальним результатам Погорєлова вітчизняна школа з геометрії «в цілому» займала в другій половині ХХ століття провідне місце у світі. З 1960 року Олексій Васильович став працювати в тільки що заснованому у Харкові Фізико-технічному інституті низьких температур Академії наук України та очолив відділ геометрії. Підручник Погорєлова з геометрії був введений у масову школу в 1982 році і дотепер є діючим у багатьох регіонах колишнього СРСР.

У Фізико-технічному інституті низьких температур ім. Б. Є. Вєркіна Національної академії наук України Олексій Васильович працював до переїзду в Москву у 2002 році

# data[].attributes.body
2 березня народився німецький математик  Ге́орг Фердина́нд Лю́двіг Пили́п Ка́нтор (1845-1918)
Вчився в Дармштадті, Федеральній вищій технічнічній школі в Цюриху, університеті в Геттінгені і захистив дисертацію в університеті Берліна. Його вчителями були Карл Веєрштрас, Ернст Едуард Куммер і Леопольд Кронекер. Став членом Геттінгенської академії наук.
У 1879—1913 рр. займав кафедру математики в університеті в Галле. 1891 року заснував Союз німецьких математиків і став його президентом. Кантор вважається засновником теорії множин і зробив великий внесок у сучасну математику. Йому належить така характеристика поняття «множина»: це об'єднання певних, різних об'єктів, званих елементами множини, в єдине ціле.

# data[].attributes.body
22 лютого народився Микола Якович Сонін (1849 -  1915) - російський математик, академік Імператорської Академії наук (1893 г.).
Докладніше

# data[].attributes.body
80 років від дня народження Олександра Антоновича Захаренка (1937-2002), українського педагога-новатора, учителя математики й фізики, організатора народної освіти

# data[].attributes.body
27 січня 1832 року народився Лью́їс Ке́ррол — англійський письменник, математик, філософ, логік, англіканський клірик (священик, теолог) і фотограф. Найвідоміші літературні твори Керролла: «Пригоди Аліси у Дивокраї» і продовження «Аліса в задзеркаллі», а також поеми «Полювання на Снарка» і «Бурмоковт». Легкість у грі слів, логіці й фантазії задовольняють широку читацьку аудиторію, починаючи від дітей, закінчуючи літературною елітою. Разом з тим, його твори глибоко пов'язалися з сучасною культурою: вони прямо вплинули на творчість багатьох митців — утворилися спільноти, присвячені отриманню естетичного задоволення, сприянню поширення творів і дослідженню життя автора в багатьох країнах світу, зокрема в Північній Америці, Японії,

Великобританії і Новій Зеландії. У біографії Керрола є багато запитань, унаслідок чого виник термін «Міф Керрола».

# data[].attributes.body
25 січня 1736 року народився Жозе́ф-Луї́ Лагра́нж — французький математик, фізик і астроном італійського походження. Член (1759), президент (1766–1787) Берлінської АН, іноземний почесний член Петербурзької АН (1776), член Бюро довгот в Парижі (1795). Лагранж працював у багатьох областях математики, розвинув нову галузь — варіаційне числення, зробив великий вклад в теорію диференційних рівнянь і методів апроксимації функцій. П'ять робіт Лагранжа були відзначені преміями Паризької АН: про лібрацію Місяця (1764), про рух супутників Юпітера (1766), про завдання трьох тіл (1772), про вікове прискорення Місяця (1774) і про обудження кометних орбіт (1778). Лагранжу належать понад 100 математичних праць, багато з них були трактатами, й усі публікації відзначалися найвищою якістю. Але найвизначнішим твором Лагранжа стала «Аналітична механіка», надрукована в 1787 р. В цій роботі вчений узагальнив свої дослідження з класичної механіки й надав цій науці елегантної й довершеної форми.

# data[].attributes.body
23 січня 1862 року народився Давид Гільберт — німецький математик. У 1910—1920-их роках (після смерті Анрі Пуанкаре) був визнаним світовим лідером математиків. Давид Гільберт був математиком-універсалом. У 1897 році вийшла його монографія «Zahlbericht» («Доповідь про числа») з теорії алгебраїчних чисел. На Другому Міжнародному конгресі математиків у Парижі у 1900 році Гільберт сформулював 23 важливих математичних проблеми, розв'язання яких, на його думку, сприяло б подальшому розвитку математики. З 1902 року Гільберт стає редактором найавторитетнішого математичного журналу «Mathematische Annalen». У 1910-х роках Гільберт створює сучасний функціональний аналіз, запровадивши поняття гільбертового простору. Одночасно він консультує Ейнштейна і допомагає йому в розробці чотиривимірного тензорного аналізу, який є основою Загальної теорії відносності. Його ім'я зустрічається майже в усіх розділах сучасної математики.

# data[].attributes.body
20 січня 1775 року народився Ампе́р Андре́-Марі́ — французький фізик і математик, творець основ електродинаміки. Одиниця виміру сили електричного струму СІ ампер названа на його честь. Створив першу теорію, яка виражала зв'язок електричних і магнітних явищ. Йому належить гіпотеза (в розвитку) про природу магнетизму, яка значно вплинула на розвиток учення про електромагнітні явища: магнітні властивості тіл зумовлені наявністю в них молекулярних електричних струмів. Математика, механіка і фізика зобов'язані Амперу важливими дослідженнями; його електродинамічна теорія здобула йому незгасну славу. Різносторонній талант Ампера не залишився байдужим і до хімії, яка відводить йому одну з почесних сторінок і вважає його, спільно з Авогадро, автором найважливішого закону сучасної хімії. На честь цього ученого одиниця сили електричного струму названа «ампером», а вимірювальні прилади — «амперметрами».

# data[].attributes.body
19 січня 1912 року народився Леоні́д Віта́лійович Канторо́вич — російський економіст. Канторович — першовідкривач лінійного програмування у світовій науці. У книжці «Економічний розрахунок найкращого використання ресурсів» (1959) застосував власну теорію лінійного програмування для дослідження широкого кола проблем планування. Разом з В. Німчиновим засновує в 1958 р. Лабораторію із застосування статистичних і математичних методів у економіці. Того ж року Канторовича обирають член-кореспондентом, а в 1964 р. — дійсним членом Академії наук СРСР.  За внесок у теорію оптимального розподілу ресурсів Леоніду Канторовичу та Тьяллінгу Купмансу в 1975 р. було присуджено Нобелівську премію. Л. Канторович серед усіх Нобелівських лауреатів — єдиний професійний математик.

# data[].attributes.body
15 січня 1850 року народилася Софі́я Васи́лівна Ковале́вська — математик, письменниця і публіцист, походить з білоруської шляхти. Професор Стокгольмського університету. Авторка праць з математичного аналізу (диференціальні рівняння і аналітичні функції), механіки і астрономії. Перша жінка, що отримала звання професора математики у Європі.

# data[].attributes.body
14 січня 1901 року народився Альфред Та́рський — видатний польсько-американський логік, математик, засновник формальної теорії істинності. Йому належить вагомий внесок у теорію моделей, у теорію понять, у розвиток алгебраїчних методів вивчення предикатів, у багатозначну логіку та інші розділи математичної логіки й основ математики. Він став засновником формальної семантики. У роботі «Поняття істини у формалізованих мовах» Тарський дав класичне визначення поняття істини для великої групи формалізованих мов. Йому належить ряд досліджень в галузі методології дедуктивних наук. Роботи Тарського з семантики й металогіки помітно вплинули на розвиток семіотики й слугували зразком застосування формальних методів для аналізу змістовних проблем і теорій. З 1939 — професор Гарвардського і Каліфорнійського університетів (США). Створив теорію семантичних моделей, сформулював дефініції ряду понять, в тому числі семантичну дефініцію істини для дедуктивних наук. Разом зі Стефаном Банахом розвивав дослідження з теорії ансамблів. Опублікував понад 150 робіт, включно з 9 книгами. Член Польської Академії наук і Національної Академії наук США. Тарського визнано одним з чотирьох найвидатніших логіків всіх часів[Джерело?]. Іншими трьома були: Арістотель, Фреге і Гедель. З цього переліку Тарський був найпрацьовитішим, бо лише зібрання його статей налічує 2500 сторінок, більшість з них по математиці. Тарський вніс вагомий внесок у багато галузей математики, таких як: теорію множин, теорію міри, топологію, геометрію, класичну та універсальну алгебру, алгебраїчну логіку, різних галузей формальної логіки і метаматематики. Він створив аксіоми для «логічного наслідку». З цього всього можна зробити висновок, що Альфред Тарський дійсно був видатною особистістю і слугує нащадкам зразком для наслідування.

# data[].attributes.body
4 січня 1643 року народився Ісаа́к Н'ю́тон — англійський учений, який заклав основи сучасного природознавства, творець класичної фізики та один із засновників числення нескінченно малих. У книзі «Математичні начала натуральної філософії» Ньютон сформулював закони руху, відомі як закони Ньютона й закон всесвітнього тяжіння, які стали основою наукового світогляду впродовж трьох наступних століть і мали великий вплив не тільки на фізику, а й на філософію. Використовуючи свою теорію Ньютон зумів пояснити закони Кеплера, що описують рух планет навколо Сонця, чим заперечив останні сумніви щодо геліоцентричної системи світобудови. Ньютон побудував перший телескоп-рефлектор і розвинув теорію кольору на основі спостережень розщеплення білого світла в спектр в оптичній призмі. Він сформулював емпіричний закон теплообміну й побудував теорію швидкості звуку. У математиці Ньютон паралельно з Готфрідом Лейбніцом розвинув числення нескінченно малих, працював з рядами, узагальнив біном Ньютона та запропоновував метод Ньютона розв'язування нелінійних рівнянь. Ньютон закінчив Кембриджський університет і був у ньому професором математики. Він був президентом Королівського наукового товариства і членом парламенту. Він служив уряду Англії як доглядач, а з 1699 року директор Королівського монетного двору. На честь Ісаака Ньютона названо одиницю сили в Міжнародній системі одиниць — Ньютон. Ньютон був першим в Англії, кого висвятили в лицарі за наукові заслуги. З 1699 року Ньютон був іноземним членом Французької академії наук. Для світу Ісаак Ньютон став еталоном наукових заслуг. Ньютоном хімії називали пізніше Генрі Кавендіша, Ньютоном електродинаміки — Анре Ампера, Ньютоном 20 століття — Альберта Ейнштейна.

# data[].attributes.body
3 січня 1917 року народився Юрій Олексійович Митропольський - український математик і механік, академік АН СРСР (1984) і НАН України (1961), іноземний академік-кореспондент Академії наук у Болоньї (Італія, 1971), Герой України, Герой Соціалістичної Праці, Заслужений діяч науки УРСР, доктор технічних наук, дійсний член Наукового товариства ім. Т. Г. Шевченка у Львові. є автором понад 750 наукових праць. Серед його учнів — 25 докторів і 100 кандидатів фізико-математичних наук. Неможливо охопити той величезний внесок у розвиток сучасної науки, що мають ідеї та результати досліджень, які проводив Юрій Олексійович. За роки своєї майже 60-річної наукової діяльності Ю.О.Митропольський отримав фундаментальні наукові результати в галузі асимптотичних методів нелінійної механіки, якісного аналізу нелінійних систем диференціальних рівнянь при збуреннях, дослідженні коливних процесів у нелінійних системах.

# data[].attributes.body
2 січня 1938 року народився Анато́лій Миха́йлович Само́йленко — український математик. Від 1978 член-кореспондент, тепер академік НАН України. Директор Інституту математики НАН України. У 1963–1974 рр. і з 1987 р. А.М.Самойленко працює в Інституті математики НАН України (з 1987 р. – завідувач відділу звичайних диференціальних рівнянь, з 1988 – директор інституту). Одночасно з 1967 р. – у Київському університеті (з 1974 – завідувач кафедри) та з 1998 – завідувач кафедри диференціальних рівнянь Національного технічного університету України “КПІ”. Перші наукові праці вченого з’явились у 1961 р. За короткий час А.М.Самойленко став одним із провідних фахівців з якісної теорії звичайних диференціальних рівнянь і теорії нелінійних коливань. Спираючись на класичні досягнення попередників, він провів оригінальні й глибокі дослідження і побудував теорію збурення інваріантних тороїдальних багатовидів динамічних систем, створив нові та розвинув відомі асимптотичні методи нелінійної механіки, розробив теорію багаточастотних коливань. Його досягнення у створенні нових напрямів дослідження знайшли міжнародне визнання. У світовій математичній літературі з’явились терміни “функція Гріна-Самойленка”, “чисельно-аналітичний метод Самойленка” та ін.  А.М.Самойленко – автор близько 400 наукових праць, у тому числі 30 монографій і 15 навчальних посібників. Багато його праць перекладено іноземними мовами і видано за кордоном.