# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.subject
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.body
>Пантелеймон Куліш 1819, 7 серпня Народився в м.Воронежі (теп.Сумської обл.). Батьки, статковиті хлібороби, походили з давніх козацько-старшинських родів. 1831 - 1840 Навчався в Новгород-Сіверській гімназії, слухав лекції в університеті св. Володимира (Київ). 1841 - 1847 Викладав у різних навчальних закладах України і Росії. 1847 - 1850 Арешт, ув’язнення в справі Кирило-Мефодіївського братства, адміністративне заслання в Тулу. 1856 - 1863 Період «бурі й натиску» Куліша: енергійно працював на ниві культури, науки, освіти, багато видав. 1858, 1861 Подорожував Західною Європою, жив у Львові, де став у центрі діяльності партії народовців. 1860, 1862, 1882, 1893 Вийшли «Повести П.А.Кулиша» в чотирьох томах, поетичні збірки – відповідно «Досвітки», «Хуторна поезія» та «Дзвін». 1883 – 1897 14 лютого Усамітнившися на хуторі Мотронівка (Борзянщина), віддався літературній творчості, історичним дослідженням. Помер за робочим столом. Похований на своєму хуторі. ЛЕБЕДЬ ІВАН

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.subject
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.body
Багатогранна діяльність Пантелеймона Олександровича Куліша як педагога, письменника-просвітителя, перекладача, фольклориста, історика, мовознавця, літературознавця, критика, публіциста, видавця, громадянина і до сьогодні не втратила актуальності, мистецької і наукової цінності.Здобутки П. О. Куліша є вагомими, адже він написав перший в українській літературі історичний роман „Чорна рада”, стояв біля керма виходу в світ першого українського часопису „Основа”, заснував в столиці Російської імперії першу українську друкарню, чим сприяв появі значної кількості українських творів та появі нових імен в літературі. Саме П. Куліш в середині ХІХ ст. став одним із зачинателів української літературної критики, першим перевів на наукову основу фольклористику, запроваджуючи стенографічну точність записів. Двома томами „Записок о Южной Руси” започаткував 12-томну енциклопедію українського фольклору та етнографії. Особливою заслугою педагога є створення оригінального українського правопису („кулішівки”) та української „Граматки”. У міру своїх сил і можливостей Пантелеймон Куліш дбав про збереження живої української мови, введення її у науковий, літературний, освітянський простір. Укладена ним українська «Граматка» та новий фонетичний правопис („кулішівка”) справили значний позитивний вплив на розвиток національної освіти в Україні.
Арсен Аракелян

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.subject
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.body
Куліш Пантелеймон (1819 – 1897)

– український письменник, фольклорист, етнограф, мовознавець, перекладач, критик, редактор, видавець, автор першої фонетичної абетки для української мови, яка лежить в основі сучасного українського правопису. На думку І. Франка, П. Куліш є одним із корифеїв української літератури, якого прославив переклад Біблії та історичний роман «Чорна рада». Писав українською та російською мовами.

Перу П. Куліша належать повісті «Хмельнищина» (1861), «Виговщина» (1861), гумористичні оповідання: «Циган» (1841), «Пан Мурло», «Сіра кобила» (1860), «Малоросійські анекдоти», оповідання на тему нещасливого кохання: «Гордовита пара» (1862), «Дівоче серце» (1862), історичні оповідання: «Мартин Гак» (1863), «Брати» (1864), «Сичові гості Чуприна и Чортоус» (1862), романтично-ідилічні оповідання: «Орися» (1861), «Бабуся с того світу» (1861), «Очаківська біда» (1861); п’єси  «Іродова морока» (1868), «Хуторянка» (1877), «Драмована трилогія» (1900); поеми «Магомет и Хадиза» (1883), «Грицько Сковорода», «Настуся» (1861), «Маруся Богуславка» (1899-1901).

В кінці 1850-х рр. Куліш уклав першу фонетичну абетку для української мови, в якій не було церковнослов’янських літер ѣ та ы, з’явилася літера g (на позначення ґ). Саме правопис Куліша лежить в основі сучасної української абетки, хоча для цього первинна «кулішівка» пережила значну трансформацію. 1876 року абетку П. Куліша було заборонено в Російській імперії, натомість у 1890-х роках її у видозміненому вигляді було впроваджено у школах Галичини (на зміну етимологічному правопису), що дало поштовх до розвитку цього правопису.

Важливою сферою літературної діяльності П. Куліша було перекладацтво. Серед перекладів: Біблія, твори В. Шекспіра, Й. Ґете, Дж. Байрона, балади А. Міцкевича, О. Пушкіна, А. Фета, М. Некрасова та ін.
Арсен Аракелян

# data[].attributes.headline
Панталеймон Куліш 

# data[].attributes.subject
Панталеймон Куліш 

# data[].attributes.body
Пантелеймон Куліш був неймовірно складний і незручний для однобічного, однозначного трактування, попри те, що він закладав підвалини сучасного українства. Його діяння сучасники не раз не сприймали, його твори випереджали час. Його перекладацька праця, художня творчість, історичні писання – це були цеглини, які лягали в основу, підмурівок того будинку, який ми називаємо Україною. Якби тих цеглин не було, то я не скажу і ніхто не скаже, ким ми були б, але ми точно були б інакші...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
"Чорна Рада" Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.attachment_link.title
За що ми маємо бути вдячні Пантелеймону Кулішу? Біографія автора

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.subject
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.body
Пантелеймон Олександрович Куліш народився 7 липня 1819 р. на хуторі поблизу містечка Вороніж, Чернігівської губернії (тепер Сумська область) у сім’ї козацько-старшинського роду. Навчався у Новгород-Сіверській гімназії та в Київському університеті. Учителював переважно в дворянських училищах та гімназіях.
З кінця 1830-х років Куліш — слухач лекцій у Київському університеті.
Дістав посаду викладача в Луцькому дворянському училищі.
Згодом працює в Києві, у Рівному, а коли журнал «Современник» починає друкувати в 1845 році перші розділи його славетного роману «Чорна рада», запрошують його до столиці на посаду старшого вчителя гімназії і лектора російської мови для іноземних слухачів університету.
Через два роки Петербурзька Академія наук посилає Куліша у відрядження в Західну Європу на декілька років, куди він вирушає із своєю вісімнадцятирічною дружиною Олександрою Михайлівною Білозерською, з якою побрався 22 січня 1847 року.
У Варшаві Куліша як члена Кирило-Мефодіївського товариства заарештовують і повертають до Петербурга. Його ув’язнили на два місяці в арештантське відділення шпиталю, а звідти відправили на заслання в Тулу.
Після довгих клопотань здобув посаду у канцелярії губернатора, а згодом почав редагувати неофіційну частину «Тульских губернских ведомостей».
У 1850-х повертається до Петербурга, де продовжує творити, хоча друкуватися деякий час він не мав права.
У 1857 році була видана «Граматка» Пантелеймона Куліша – перший україномовний буквар.
Працюючи у Варшаві в 1864 — 1868 роках, з 1871 року у Відні, а з 1873 — у Петербурзі на посаді редактора «Журнала Министерства путей сообщения», він готує тритомне дослідження «История воссоединения Руси». Також обіймає посаду в Петербурзькому університеті викладача російської мови для іноземних студентів.
Перекладацька діяльність П. Куліша була великим внеском в українську літературу.
Так, у 1897 році вийшла збірка його перекладів «Позичена кобза». До неї увійшли твори світової культури – Ф. Шиллера, Г. Гейне, Дж. Байрона, Й. Гете, 13 п’єс В. Шекспіра. Цикл творів російських поетів він назвав «Переспіви з великоруських співів». Заслуга П. Куліша в тому, що він намагався передати як зміст, так і форму творів зарубіжних класиків. І. Франко вказував, що Куліш «дав нам переклад «Гамлета», з яким можемо без сорому показатися в концерті європейських перекладів великого британця».

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Пантелеймона Куліша

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Пантелеймона Куліша

# data[].attributes.body
Пантелеймон  Куліш(1819-1897) — український письменник, фольклорист, етнограф, мовознавець, перекладач
Автор першої фонетичної абетки української мови, яка лежить в основі сучасного українського правопису. Він був першим науковцем, який почав писати українською і першим переклав українською “Біблію”. Куліш в останні хвилини свого життя працював над перекладом “Біблії”.
Псевдоніми П.Куліша – Панько Казюка, Павло Ратай, Хуторянин, Панько Олелькович
Народився у містечку Воронежі, у сім’ї заможного хлібороба із козацько-старшинського роду.
Мріяв навчатися в Київському університеті, але він не мав документального свідоцтва про дворянське походження, хоча його батько й був із козацько-старшинського роду, а отже — й права навчатися в університеті. Але все ж Куліш досягнув своєї мрії і здобув хорошу освіту.
Навчатися в Новгород-Сіверській гімназії його спонукала сусідка по хутору Уляна Терентіївна Мужиловська.
Під час навчання підліток крім словесності виявив нахил ще й до малювання.
Писав російською мовою і українською.
Відомий як перший автор україномовного історичного роману («Чорна рада»). Творчість В.Скотта стала зразком для написання історичного роману.
Одружився 22 січня 1847 року з Олександрою Білозерською, майбутньою письменницею. Він був старшим за дружину на дев’ять років. Його дружина починала друкувати оповідання під псевдонімом Ганна Барвінок. На честь неї письменник перейменовує хутор Мотронівка на Чернігівщині, в якому оселився у Ганнину Пустинь.
Був учасником організації «Кирило-Мефодіївське товариство», за що його арештували та повернули до Санкт-Петербургу, де його майже 3 місяці мучили та катували на допитах.Його вагітна дружина від пережитого втратла дитину, і більше дітей у неї бути не могло.
Кулиш не був вірним чоловіком. Він неодноразово зраджував дружині. Й нього був роман з Марко Вовчок, з дружиною Леоніда Глібова.
П.Куліш знав 10 мов, він відомий перекладацькою діяльністю. Письменник перший переклав українською твори Ґете, Гейне, Байрона, Шіллера, Шекспіра, Некрасова, Пушкіна тощо. Переклади П.Куліша з європейських поетів входять до збірки «Поетична Кобза»
П. Куліш працював викладачем словесності в гімназіях Луцька, Києва, Рівного. Також працював у заможних поміщиків учителем.
Пантелеймон Куліш пішов з життя 14 лютого 1897 року на своєму хуторі Мотронівка (Ганнина Пустинь). Чоловіка Ганна Барвінок пережила на 13 років. Після його смерті вдова упорядкувала його архів, спогади, листування спадщину, а потім продала родинний хутір Мотронівку. Аби на отримані кошти опублікувати чималу творчу спадщину покійного. Останні роки життя Ганна Барвінок прожила в жахливих злиднях, саме її зусиллями було видано найповніше досі зібрання творів Пантелеймона Куліша, створено його музей

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш бі

# data[].attributes.body
Пантелеймон Куліш біографія коротко
Пантелеймон Олександрович Куліш народився 7 липня 1819 р. на хуторі поблизу містечка Вороніж Чернігівської губернії (тепер Сумська область) у сім’ї козацько-старшинського роду. Навчався у Новгород-Сіверській гімназії та в Київському університеті. Учителював переважно в дворянських училищах та гімназіях.

З кінця 1830-х років Куліш — слухач лекцій у Київському університеті.

Дістав посаду викладача в Луцькому дворянському училищі.

Згодом працює в Києві, у Рівному, а коли журнал «Современник» починає друкувати в 1845 році перші розділи його славетного роману «Чорна рада», запрошують його до столиці на посаду старшого вчителя гімназії і лектора російської мови для іноземних слухачів університету.

Через два роки Петербурзька Академія наук посилає Куліша у відрядження в Західну Європу на декілька років, куди він вирушає із своєю вісімнадцятирічною дружиною Олександрою Михайлівною Білозерською, з якою побрався 22 січня 1847 року.

У Варшаві Куліша як члена Кирило-Мефодіївського товариства заарештовують і повертають до Петербурга. Його ув’язнили на два місяці в арештантське відділення шпиталю, а звідти відправили на заслання в Тулу.

Після довгих клопотань здобув посаду у канцелярії губернатора, а згодом почав редагувати неофіційну частину «Тульских губернских ведомостей».

У 1850-х повертається до Петербурга, де продовжує творити, хоча друкуватися деякий час він не мав права.

У 1857 році була видана «Граматка» Пантелеймона Куліша – перший україномовний буквар.

Працюючи у Варшаві в 1864 — 1868 роках, з 1871 року у Відні, а з 1873 — у Петербурзі на посаді редактора «Журнала Министерства путей сообщения», він готує тритомне дослідження «История воссоединения Руси». Також обіймає посаду в Петербурзькому університеті викладача російської мови для іноземних студентів.

Перекладацька діяльність П. Куліша була великим внеском в українську літературу.

Так, у 1897 році вийшла збірка його перекладів «Позичена кобза». До неї увійшли твори світової культури – Ф. Шиллера, Г. Гейне, Дж. Байрона, Й. Гете, 13 п’єс В. Шекспіра. Цикл творів російських поетів він назвав «Переспіви з великоруських співів». Заслуга П. Куліша в тому, що він намагався передати як зміст, так і форму творів зарубіжних класиків. І. Франко вказував, що Куліш «дав нам переклад «Гамлета», з яким можемо без сорому показатися в концерті європейських перекладів великого ».
Іван Костриця

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.subject
Пантелеймон Куліш

# data[].attributes.body
Пантелеймон Куліш народився 7 серпня 1819 року в містечку Воронеж Чернігівської губернії в сім'ї дворянина з козацькими коренями і доньки козацького сотника. Його дитинство пройшло на хуторі, жителі котрого поважали і зберігали народні традиції, пісні, казки і легенди.

Після школи при церкві Куліш навчався в гімназії. Він не зміг вступити до Київського університету, оскільки не міг довести своє дворянське походження. Але лекції на юридичному факультеті відвідував.

Така освіта дала йому можливість отримати викладацьку посаду в Луцькому дворянському училищі.

У 1845 році в журналі Современник Куліш публікує початкові глави свого головного твору Чорна рада, який став першим історичним романом України. Публікація приносить йому визнання в різних колах.

Через два роки, за рекомендацією Петербурзької академії наук, Куліш отримує направлення в західнослов'янський край для вивчення слов'янських мов, історії, культури і мистецтва.

З ним їде дружина - Олександра Білозерська, весілля з якою відбулося напередодні. Боярином у Куліша був Тарас Шевченко.

Але незабаром у Варшаві Куліша заарештовують за членство в Кирило-Мефодіївському товаристві, яке фактично вперше на території Російської імперії проголосило ідею національного визволення і розвитку України як самостійної держави.

Його засилають в Тулу, де він, перечитуючи світову класику, вивчає європейські мови, пише. Там Кулішу доводиться жити з дружиною на її придане. Пізніше він отримає місце в канцелярії губернатора й у місцевій газеті.

Через три роки повертається в Санкт-Петербург. У 1856-1857 роках виходить у світ двотомне видання Куліша Записки о Южной Руси, який складається з фольклорно-історичних і етнографічних нарисів. Сам письменник вважає цю роботу своїм головним творчим досягненням.

Після заслання він відмовляється від політичної діяльності і зосереджується на культурі. У Петербурзі зумів, заручившись підтримкою меценатів, організувати друкарню, налагодити видання книг, збірників, у результаті з'являється перший український журнал Основа. Його друкарня також вперше друкує Кобзар Шевченка.

У 1957 році Чорна рада публікується повністю. Цікаво, що є два варіанти роману - український і російський. Їхні сюжети ідентичні, але вони відрізняються багатьма деталями і сценами.

Орєхова Тетяна

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Фильмотека 2

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорна рада 2000 Украина фильм

# data[].attributes.attachment_link.title
Пантелеймон Куліш. Біографія. Відеоурок