# data[].attributes.headline
Технічні засоби охорони

# data[].attributes.subject
Технічні засоби охорони

# data[].attributes.body
технічні засоби, що використовуються під час провадження охоронної діяльності: системи, прилади та обладнання для виявлення, оповіщення й попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.
Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити.
Тому, хто додав шаблон: зважте на те, щоб повідомити основних авторів статті про необхідність поліпшення, додавши до їхньої сторінки обговорення такий текст:
{{subst:поліпшити автору|Технічні засоби охорони|11 січня 2019}} ~~~~,
а також не забудьте описати причину номінації на підсторінці Вікіпедія:Статті, що необхідно поліпшити за відповідний день

Технічні засоби охорони (ТЗО) - технічні засоби, що використовуються під час провадження охоронної діяльності: системи, прилади та обладнання для виявлення, оповіщення й попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна.

Практика охоронної діяльності доводить необхідність наукового підходу до вирішення проблем і задач охорони об'єктів, перш за все, якщо це особливо важливі, особливо небезпечні об'єкти, об'єкти підвищеного ризику або об'єкти, де зберігаються матеріальні цінності (банки, сховища дорогоцінного каміння і металів, тощо).

Головне завдання, яке повинні вирішувати технічні засоби охорони - сприяти підвищенню надійності охорони об'єктів при максимальній надійності та ефективності роботи технічних засобів.

У процесі зберігання і обробки інформація може піддаватися впливу як випадкових, так і навмисних факторів. Усі потенційні загрози за природою їх виникнення поділяються на два класи: природні (об'єктивні) і штучні (суб'єктивні).

Природні загрози - це загрози, які викликані впливами об'єктивних фізичних процесів або стихійних природних явищ та не залежать від людини.

Штучні загрози - це загрози, які викликані діяльністю людини.

Серед них можна виділити:

ненавмисні загрози(випадкові), викликані помилками в проектуванні інформаційних систем та їх елементів, помилками програмного забезпечення, помилками в діях обслуговуючого персоналу, тощо;

навмисні загрози, пов'язані з корисливими намірами людей (зловмисників).

До випадкових загроз відносяться:

вплив сильних магнітних полів на магнітні носії інформації або дефекти обладнання, що призводять до пошкодження або знищення інформації, яка зберігається;

недбале зберігання та облік носіїв, а також їх нечітка ідентифікація;

помилки в програмах обробки інформації;

помилки в роботі апаратури, що викликані перепадами напруги в мережі живлення, несправностями енергопостачання, тимчасовими або постійними помилками в її схемах;

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування її апаратних, програмних, інформаційних ресурсів (ненавмисне псування устаткування, видалення, спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

неправомірне вимкнення обладнання або зміна режимів роботи пристроїв і програм;

ненавмисне псування носіїв інформації;

запуск програм, що можуть призвести до втрати працездатності системи (зациклення) або здійснюють незворотні зміни в системі (форматування або реструктуризацію носіїв інформації, видалення даних, тощо);

нелегальне впровадження та використання програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків;* нелегальне впровадження та використання неврахованих програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток, тощо);

вхід в систему з ігноруванням засобів захисту (завантаження сторонньої операційної системи зі змінних магнітних носіїв, тощо);

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

маскування під істинного користувача;

використання службового становища, тобто незапланований перегляд (ревізія) інформації співробітниками об'єкту, що охороняється;

фізичне руйнування системи або виведення з ладу її найбільш важливих компонентів;

відключення або виведення з ладу підсистем забезпечення безпеки інформаційної системи;

зміна режимів роботи пристроїв або програм;

підкуп або шантаж персоналу або окремих користувачів, що мають визначені повноваження;

викрадення або несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

вилучення залишкової інформації з оперативної пам'яті та зі зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу з подальшим маскуванням під законного користувача;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

впровадження апаратних і програмних закладок і вірусів, що дозволяють "обійти" систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою введення помилкових повідомлень або модифікації переданих повідомлень;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою прямої підміни законного користувача шляхом його фізичного відключення після входу в систему і успішної аутентифікації з подальшим введенням дезінформації;

перехоплення даних, переданих по каналах зв'язку, і їх аналіз з метою з'ясування протоколів обміну, правил входження у зв'язок і авторизації користувача для подальших спроб їх імітації для проникнення в систему.

Основні ненавмисні штучні загрози (дії, що здійснюються випадково, через незнання, неуважність або недбалість, з цікавості, але без злого умислу) це:

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування апаратних, програмних, інформаційних ресурсів системи (ненавмисне псування устаткування, видалення або спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

ненавмисне псування носіїв інформації;

нелегальне впровадження та використання неврахованих програм (ігрових, навчальних, технічних та інших, які не є необхідними для виконання порушником своїх службових обов'язків) з необґрунтованою витратою ресурсів (завантаження процесора, оперативної пам'яті і пам'яті на зовнішніх носіях);

зараження комп'ютера вірусами;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації, або роблять її загальнодоступною;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток тощо);

ігнорування організаційних обмежень (установлених правил) доступу до системи;

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

введення помилкових даних;

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

Як правило, це прямий фізичний вплив на або об'єкт, що охороняється, а саме:

фізичне руйнування системи (вибух, підпал, тощо) або виведення з ладу найбільш важливих компонентів системи (пристроїв, носіїв важливої інформації, осіб з числа персоналу, тощо);

відключення або виведення з ладу важливих підсистем (електроживлення, охолодження та вентиляції, ліній зв'язку, тощо);

дії по дезорганізації функціонування системи (зміна режимів роботи пристроїв або програм, страйк, саботаж персоналу, використання потужних радіоперешкод на частотах пристроїв системи, тощо);

впровадження агентів у число персоналу системи (в тому числі, в адміністративну групу, відповідальну за безпеку);

вербування (підкуп, шантаж, тощо) персоналу або окремих користувачів, які мають певні повноваження;

застосування підслуховуючих пристроїв, дистанційної фото- і відеозйомки з метою викрадення важливої інформації;

перехоплення електромагнітних, акустичних та інших випромінювань пристроїв і ліній зв'язку, а також наведення потужних випромінювань на допоміжні технічні засоби, які не беруть безпосередньої участі в обробці інформації (телефонні лінії, мережі живлення, опалення, тощо);

викрадення носіїв інформації (магнітних дисків, стрічок, мікросхем пам'яті, запам'ятовуючих пристроїв і ПК);

несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

викрадення виробничих відходів (роздруківок, записів, списаних носіїв інформації, тощо);

зчитування залишкової інформації з оперативної пам'яті і з зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу (агентурним шляхом, використовуючи недбалість користувачів, шляхом підбору, імітації інтерфейсу системи, тощо) з подальшим маскуванням під зареєстрованого користувача ("маскарад");

несанкціоноване використання терміналів користувачів, що мають такі унікальні фізичні характеристики, як номер робочої станції в мережі, адресу в системі зв'язку, апаратний блок кодування, тощо;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

застосування спеціальних апаратних засобів, програмних закладок і вірусів (типу "троянський кінь" і "жучки"), тобто програм, які дозволяють подолати систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів з метою реєстрації та передачі дезінформації або дезорганізації функціонування системи.

Для досягнення мети зловмисники найчастіше використовують сукупність вищеперерахованих способів.

Елементами технічного захисту об'єктів є:

засоби виявлення;

засоби управління доступом до об'єкту;

засоби збору, обробки і відображення інформації від систем виявлення;

засоби постового телефонного (радіо) зв'язку і тривожно-викличної сигналізації;

технічні засоби спостереження;

засоби розвідки;

допоміжні засоби (система електроживлення технічних засобів охорони, кабельні мережі і комунікації, тощо);

електризовані загородження.

На базі вищезазначених елементів будується наступні системи технічних засобів охорони:

Центральний пульт управління, що включає в себе:

автоматизовані робочі місця операторів, адміністраторів систем (комплексу), постів охорони та служби безпеки;

засоби збору, обробки та відображення інформації - комп'ютери, керуючі панелі, сервери, пульти, консолі управління та інша апаратура.

Система охоронної і тривожної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - сповіщувачі, датчики (сенсори);

засоби тривожної сигналізації - кнопки, педалі, сповіщувачі;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система пожежної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - пожежні сповіщувачі (теплові, димові, світлові, газові, температурні, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система охоронного телебачення, що включає в себе:

камери відеоспостереження;

пульти управління;

пристрої обробки і збереження відеоінформації;

Система контролю і управління доступом, що включає в себе:

приймальні пристрої доступу - ідентифікатори особистості, зчитувачі, кодонаборні пристрої, пульти, панелі і консолі управління, тощо;

виконавчі пристрої доступу - електромеханічні, електромагнітні і механічні кодові замки, автоматичні турнікети та шлагбауми, тощо;

засоби виявлення різного типу- металодетектори, виявителі вибухових речовин і радіаційних матеріалів, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система безперебійного і резервного електроживлення, що включає в себе:

джерела безперебійного електроживлення;

генератори бензинові, дизельні;

випрямлячі і блоки живлення;

акумулятори.

Система оперативного і постового зв'язку, що включає в себе:

засоби проводового службового зв'язку;

засоби гучномовного службового зв'язку;

засоби реєстрації службових переговорів;

засоби радіозв'язку охорони.

Система оповіщення та управління евакуацією, що включає в себе:

засоби оповіщення - сирени, гучномовці, світлові табло і покажчики, тощо;

засоби контролю і управління зонами оповіщення та аварійної автоматикою - підсилювачі, комутатори, магнітофони, мікрофони, тощо.

Технічні засоби охорони повинні надійно спрацьовувати при будь-яких обставинах, що можуть виникнути на об'єкті. Погодні умови, температура повітря, рельєф місцевості, перепади напруг - це параметри, які можуть впливати на надійність роботи технічних засобів охорони.

Тобто надійність роботи технічних засобів охорони визначається:

високою стійкістю технічних засобів охорони до перешкод;

забезпеченням виявлення зловмисника в умовах, які оговорюються в технічній документації.

Технічні засоби охорони повинні забезпечувати:

своєчасну сигналізацію про спробу проникнення на об'єкт, що охороняється, а також сигналізацію про несанкціонований доступ до елементів технічних засобів охорони;

автоматизований збір, обробку, відображення, документування інформації, контроль та діагностику елементів системи охорони;

автоматичне управління комплексами технічних засобів охорони і їх функціональними елементами, передачу сигналів стану і контролю технічних засобів;

санкціонований доступ на об'єкти, що охороняються, з документуванням і накопичуванням даних про доступ на об'єкти;

стійке функціонування даних про доступ на об'єкти;

можливість програмування режимів і алгоритмів роботи;

стійкість системи до кліматичних та погодних умов;

побудова за блочно-модульним принципом із можливістю утворення базового комплексу і гнучких архітектур, що забезпечують можливість проведення їх поетапної модернізації і нарощування системи охорони;

безпеку експлуатації та електромагнітну сумісність з іншими системами;

зняття з охорони об'єктів повинне робитися за допомогою введення спеціального коду на клавіатурі пульта управління сигналізацією;

гарантія на охоронну систем повинна складати 18 місяців з моменту підписання акту виконаних робіт.

Система енергоживлення технічних засобів охорони повинна забезпечувати:

безперервне електроживлення усіх елементів технічних засобів охорони;

автоматичний перехід від основного до резервного джерела живлення з забезпеченням необхідного рівня охорони протягом 12 годин;

захист від мережевих, комунікаційних і електромагнітних та інших перешкод;

захист від несанкціонованого доступу до органів управління джерелами електроживлення.

# data[].attributes.attachment_link.title
Технічні засоби охорони

# data[].attributes.attachment_link.description
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити.

# data[].attributes.headline
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.subject
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.body
Усі заходи захисту інформації від витоку акустичним, віброакустичним та оптоелектронним каналами зводяться до зниження рівня акустичних/віброакустичних сигналів (озвучення інформації) до певного співвідношення сигнал/завада. Ступень захисту інформації визначається відповідними нормами.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Усі заходи захисту інформації від витоку акустичним, віброакустичним та оптоелектронним каналами зводяться до зниження рівня акустичних/віброакустичних сигналів (озвучення інформації) до певного співвідношення сигнал/завада. Ступень захисту інформації визначається відповідними нормами.

Необхідного співвідношення сигнал/завада можна досягнути пасивними або активними заходами.

Пасивні заходи захисту інформації спрямовані на підвищення звукоізоляції огороджувальних конструкції (далі - ОК) ОІД (встановлення металопластикових вікон, ущільнювачів дверей, створення "плаваючої підлоги", встановлення акустичних фільтрів у повітроводи тощо).

Активні заходи захисту інформації спрямовані зниження співвідношення сигнал/завада до норми шляхом створення акустичної\віброакустичної завади на межі огороджувальних конструкцій ОІД.

Для орієнтовної оцінки вартості обладнання для захисту мовної інформації від витоку акустичним, віброакустичним та оптоелектронним каналами доцільно скористатися відповідним т иповим набором засобів захисту від витоку акустичним, віброакустичним та оптоелектронним каналами.

Таблиця 1

Типовий набір засобів захисту на основі генератору шуму „МАРС ТЗО 4-2"

Типовий набір засобів захисту на основі генератору шуму „Базальт-4ГА"

Захист інформації від витоку акустоелектричним та параметричним каналами Типовий набір засобів захисту від витоку акустоелектричним та параметричним каналами.
Таблиця 2

Фільтр протизавадний ФЗП-103-2 з РКП (ЕМСБІ)

Номінальна робоча напруга - 220 В (50 Гц), номінальний струм споживання - 3 А,

струм витоку не більше 3,5 мА,

діапазон частот - 10 кГц ... 1000 МГ

Фільтр протизавадний ФЗП-110-2

Номінальна робоча напруга - 220 В (50 Гц), номінальний струм споживання - 10 А,

струм витоку не більше 15 мА,

діапазон частот - 10 кГц ... 18000 МГ

Фільтр ФЗП-125-1

Номінальна робоча напруга - 220 В (50 Гц), номінальний струм споживання - 25 А,

струм витоку не більше 15 мА,

діапазон частот - 10 кГц ... 18000 МГ

Генератор шуму „Базальт-2ГС"

Робоча напруга - 198 -240 В (50 Гц),

діапазон частот завади - 0,15-150 кГц

Захист інформації від витоку через закладні пристрої
Автономні пристрої, які конструктивно об'єднують мікрофони і передавачі, називають закладними пристроями (ЗП) перехоплення мовної інформації.

Перехоплена ЗП мовна інформація може передаватися по радіоканалу, мережі електроживлення, оптичному каналу, з'єднувальним лініям ДТЗС, стороннім провідникам, інженерним комунікаціям в ультразвуковом діапазоні частот, телефонної лінії з викликом від зовнішнього телефонного абонента.

Прийом інформації, що передається ЗП, здійснюється, як правило, на спеціальні приймальні пристрої, які працюють у відповідному діапазоні довжин хвиль. Однак існують винятки з цього правила. Так, у випадку передачі інформації по телефонній лінії з викликом від зовнішнього абонента прийом можна здійснювати зі звичайного телефонного апарату.

Використання портативних диктофонів і ЗП, як правило, вимагає проникнення в контрольоване приміщення. Але, у деяких випадках проникати до приміщення не обов'язково, наприклад при застосування стетоскопів.

Використання ЗП вимагає проникнення до контрольованого приміщення (контрольовану зону). Коли це не вдається, для перехоплення мовної інформації використовуються спрямовані мікрофони.

Виявлення ЗП являє собою специфічний вид робіт тому він виділяється в окрему категорію робіт з технічного захисту інформації.

І.Насамперед, необхідно вжити заходів для підвищення звукоізоляції приміщення ОІД. До них можна віднести таки вимоги:

1. Приміщення, де планується створення ОІД (далі - об'єкту), повинне мати подвійні вхідні двері, що мають щільну підгонку до дверної коробки, між якими утворюється тамбур, якій має по периметру дверей ущільнюватися гумовими прокладками.

Поверхні тамбура облаштовуються звукопоглинаючими матеріалами, на підлозі встановлюються пороги. Чим більше глибина тамбура, тим вище звукоізоляція. При наявності додаткового (запасного) виходу з об'єкта, якщо він не проходить через повністю контрольовані приміщення, куди не можуть потрапити сторонні особи (наприклад, вихід здійснюється через кімнату відпочинку, підсобні приміщення тобто "зону неможливого прослуховування"), конструкція дверей повинна бути такою самою як і основних дверей.

2. Стіни та перегородки об'єкту повинні бути бетонними (залізобетонними) завтовшки не менше ніж 80 мм або цегляними завтовшки не менше ніж 120 мм, оздоблені звукопоглинаючими декоративними матеріалами.

Високу звукоізоляцію дають стіни, які мають багатошарову конструкцію з використанням звукопоглинаючих матеріалів (наприклад, гіпсокартон -мінеральна вата - цегла). При цьому, така конструкція не повинна містити металевих елементів (профілів для кріплення гіпсокартону, сітки-рабиці тощо).

Стіни повинні надійно з'єднуватися з верхнім та нижнім міжповерховим перекриттям. Об'єкт не може мати спільній простір під підвісною стелею або підлогою з іншими приміщеннями.

3. Міжповерхові перекриття не повинні містити будь-яких отворів (штучних або природних) з боку об'єкта. Якщо вони вже є, їх слід заповнити на всю глибину будівельною сумішшю (наприклад, цементно-піщаною).

4. Стеля крім декоративної функції повинна підвищувати звукоізоляцію об'єкта. Як варіант - підвісна, на еластичних підвісах, яка складається з окремих звукопоглинаючих плит. При цьому, вона не повинна мати закритих порожнин, доступ до яких ускладнений. Увесь простір під і над підвісною стелею повинен легко оглядатися.

5. Підлогу бажано зробити багатошарову (наприклад, на основі паркету, паркетної дошки, ламінованого покриття тощо) із звукопоглинаючим матеріалом усередині, яка побудована за принципом „плаваючої підлоги".

Плінтус по периметру приміщення бажано застосовувати з еластичними краями та спеціальними каналами для кабельних комунікацій.

6. Вікна у приміщенні об'єкта бажано використовувати з підвищеною звукоізоляцією. Наприклад, металопластикові або дерев'яні з склопакетами, які мають не менше ніж дві камери (три скла).

Фурнітура повинна забезпечувати щільне прилягання до рами рухомих елементів вікна на протязі не менше двох років.

Після завершення будівництва (реконструкції, ремонту) на вікнах об'єкту необхідно встановити пристрої, які не дозволяють оглядати приміщення ззовні (штори, жалюзі тощо) незалежно від поверху і наявності будівель, розташованих навпроти.

ІІ. Вимоги, спрямовані запобіганню несанкціонованого доступу до об'єкту або до окремих його елементів:

1. Вхідні двері зали для проведення секретних нарад з коридору обладнуються надійним замком, а також пристроєм, що сигналізує про доступ до об'єкту (чашка для опечатування, лічильник відкривання дверей, петлі для опломбування або використання плашок для опечатування тощо).

2. Кришки оглядових люків, інші елементи доступу до ніш, шахт тощо, в яких прокладені комунікації, обладнуються засобами замикання та пристроями для опломбовування.

3. Об'єкт оснащується охоронною сигналізацією, яка повинна бути виведена на пульт централізованого спостереження підрозділу охорони. Для живлення охоронної сигналізації в аварійних випадках має передбачатися автономне джерело живлення. Переключення на автономне джерело живлення має бути автоматичним.

Типи та види охоронної сигналізації повинні відповідати встановленим вимогам і мати відповідний сертифікат.

ІІІ. Вимоги, спрямовані запобіганню витоку ІзОД каналом паразитних електромагнітних випромінювань і наведень:

1. Телекомунікаційні мережі та мережі електроживлення прокладати в металевих рукавах з обов'язковим заземленням.

2. Транзитні трубопроводи, повітроводи та інші металеві елементи інженерних комунікацій не повинні проходити через ОІД, але якщо цього не уникнути, то вони обладнуються вставками з ізоляційного матеріалу.

3. Виключити транзитне проходження будь-яких кабелів (комп'ютерної мережі, сигналізації, голосового оповіщення, силових мереж тощо) через ОІД, а також спільний пробіг в одному каналі кабельних ліній різного призначення (силові та сигнальні). Відстань між ними повинна складати не менше 0,8 м.

ІV. Вимоги, спрямовані на забезпечення протипожежної безпеки на ОІД:

1. Опорядження стін, матеріали підвісних стель, розсіювачі світильників повинні бути із негорючих матеріалів.

2. Як засоби шумопоглинання повинні застосовуватися негорючі (НГ) або низької горючості (Г1) спеціальні перфоровані плити, панелі, мінеральна вата з максимальним коефіцієнтом звукопоглинання у межах частот 31,5 - 8000 Гц або інші матеріали аналогічного призначення, дозволені для оздоблення приміщень органами державного санітарно-епідеміологічного нагляду.

3. Об'єкт оснащується автоматичною пожежною сигналізацією. Тип та вид пожежної сигналізації має відповідати встановленим вимогам і мати відповідний сертифікат.

V. Підготовчі роботи для обладнання ОІД технічними системами захисту інформації для подальшого створення комплексів ТЗІ (такі роботи виконуються ліцензіатами у галузі технічного захисту інформації, які у подальшому зможуть обладнати об'єкт засобами захисту та атестувати його), а саме:

1. Монтаж системи (окремих складових системи) активного захисту мовної інформації від витоку акустичним та віброакустичним каналами.

1.1 На етапі встановлення вікон, дверей, повітроводів, підвісних стель тощо прокладається акустичний кабель від місць майбутньої установки генераторів шуму до акустичних і віброакустичних випромінювачів або прокладаються для цього приховані канали.

1.2 Здійснюється установка випромінювачів на елементи будівельних конструкцій та інженерних комунікацій, доступ до яких у подальшому буде ускладнений.

1.3 Прокладається кабель електроживлення до місць майбутньої установки генераторів акустичного шуму.

2. Монтаж системи (окремих складових системи) захисту мовної інформації від витоку каналами акустоелектричних перетворень.

2.1 У місцях вводу в приміщення кабельних комунікацій встановлюються відповідні фільтри.

2.2 У межах об'єкта або у місцях, що знаходяться під постійним контролем, на кабельні комунікації встановлюються засоби активного приховування інформації (генератори шуму).

3. Монтаж системи (окремих складових системи) моніторингу радіодіапазону для виявлення каналів витоку інформації через закладні пристрої (антижучки).

У будівельні конструкції ОІД впроваджуються виносні антени, комутатори (перемикачі), блоки живлення, попередні підсилювачі, виносні приймачі і конвертори комплексів радіомоніторингу радіоефіру і прокладаються кабелі електроживлення, управління, сигнальні, відбору сигналів тощо.

4. Монтаж системи (окремих складових системи) блокування каналів витоку мовної інформації через пристрої бездротового зв'язку та передачі даних, радіозакладних пристроїв (рекомендується).

У будівельні конструкції ОІД впроваджуються засоби активного приховування інформації (генератори прицільних завад, виносні антени генераторів) та засоби їх керуванням для бездротових мереж (GSM, CDMA, WiFi, Bluetooth тощо) та сигналів закладних пристроїв, які передають інформацію в радіочастотному діапазоні.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
. захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.attachment_link.title
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.attachment_link.description
Усі заходи захисту інформації від витоку акустичним, віброакустичним та оптоелектронним каналами зводяться до зниження рівня акустичних/віброакустичних сигналів (озвучення інформації) до певного співвідношення сигнал/завада. Ступень захисту інформації визначається відповідними нормами. Необхідного співвідношення сигнал/завада можна досягнути пасивними або активними заходами.

# data[].attributes.headline
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.subject
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.body
Ідентифікація дозволяє суб'єктові (користувачеві, процесу, що діє від імені певного користувача, або іншому апаратно-програмному компоненту) назвати себе (повідомити своє ім'я). За допомогою аутентифікації друга сторона переконується, що суб'єкт дійсно той, за кого він себе видає. Як синонім слова "аутентифікація" іноді використовують словосполучення "перевірка дійсності".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ідентифікацію й аутентифікацію можна вважати основою програмно-технічних засобів безпеки, оскільки інші сервіси розраховані на обслуговування імено ваних суб'єктів. Ідентифікація й аутентифікація - це перша лінія оборони, "прохідна" інформаційного простору організації.

Ідентифікація дозволяє суб'єктові (користувачеві, процесу, що діє від імені певного користувача, або іншому апаратно-програмному компоненту) назвати себе (повідомити своє ім'я). За допомогою аутентифікації друга сторона переконується, що суб'єкт дійсно той, за кого він себе видає. Як синонім слова "аутентифікація" іноді використовують словосполучення "перевірка дійсності".

У відкритому мережевому середовищі між сторонами ідентифікації/аутентифікації не існує довіреного маршруту; це значить, що в загальному випадку дані, передані суб'єктом, можуть не збігатися з даними, отриманими й використаними для перевірки дійсності. Необхідно забезпечити захист від пасивного й активного прослуховування мережі, тобто від перехоплення, зміни й/або відтворення даних. Передача паролів у відкритому вигляді, мабуть, незадовільна; не рятує положення й шифрування паролів, тому що воно не захищає від відтворення. Потрібні більш складні протоколи аутентифікації.

Надійна ідентифікація й аутентифікація ускладнена не тільки через мережеві загрози, але й з цілого ряду причин. По-перше, майже всі аутентификаційні сутності можна довідатися, украсти або підробити. По-друге, є протиріччя між надійністю аутентифікації, з одного боку, і зручностями користувача й системного адміністратора з іншогої. Так, з міркувань безпеки необхідно з певною частотою просити користувача повторно вводити аутентифікаційну інформацію (адже на його місце могла сісти інша людина), а це не тільки клопітно, але й підвищує ймовірність того, що хтось може підглянути за уведенням даних. По-третє, чим надійніший засіб захисту, тим він дорожчий.

Сучасні засоби ідентифікації/аутентифікації повинні підтримувати концепцію єдиного вхо ду в мережу. Єдиний вхід у мережу - це, у першу чергу, вимога зручності дтя користувачів. Якщо в корпоративній мережі багато інформаційних сервісів, що допускають незалежний обіг, то багаторазова ідентифікація/аутентифікація стає занадто обтяжною. На жаль, поки не можна сказати, що єдиний вхід у мережу став нормою, що домінантні рішення поки не сформувалися.

Таким чином, необхідно шукати компроміс між надійністю, доступністю за ціною й зручністю використання й адміністрування засобів ідентифікації й аутентифікації.

Цікаво відзначити, що сервіс ідентифікації/аутентифікації може стати об'єктом атак на доступність. Якщо система сконфігурована так, що після певного числа невдалих спроб пристрій уведення ідентифікаційної інформації (таке, наприклад, як термінал) блокується, то зловмисник може припинити роботу легального користувача буквально декількома натисканнями клавіш.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ідентифікація та аутентифікація

# data[].attributes.attachment_link.description
Ідентифікацію й аутентифікацію можна вважати основою програмно-технічних засобів безпеки, оскільки інші сервіси розраховані на обслуговування імено ваних суб'єктів. Ідентифікація й аутентифікація - це перша лінія оборони, "прохідна" інформаційного простору організації. Ідентифікація дозволяє суб'єктові (користувачеві, процесу, що діє від імені певного користувача, або іншому апаратно-програмному компоненту) назвати себе (повідомити своє ім'я).

# data[].attributes.headline
Розмежування доступу 

# data[].attributes.subject
Розмежування доступу 

# data[].attributes.body
сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу.

Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

При розгляді взаємодії двох об'єктів комп'ютерної системи, що виступають як приймальники або джерела інформації, слід виділити пасивний об'єкт, над яким виконується операція, і активний об'єкт, який виконує або ініціює цю операцію.

Коли користувачі або процеси намагаються одержати доступ до пасивних об'єктів, механізми, що реалізують керування доступом, на підставі політики безпеки і перевірки атрибутів доступу можуть "прийняти рішення" про легальність запиту. Використовуючи набір атрибутів доступу відповідно до прийнятої політики безпеки, можна реалізувати довірче керування доступом, адміністративне, контроль за цілісністю та інші види керування доступом.

Для відображення функціональностi комп'ютерної системи використовується концепція матриці доступу. Матриця доступу являє собою таблицю, уздовж кожного виміру якої відкладені iдентифікатори об'єктів комп'ютерної системи, а елементами матриці виступають дозволені або заборонені режими доступу. Матриця доступу може бути двомірною (наприклад, користувачі/пасивні об'єкти або процеси/пасивні об'єкти) або тримірною (користувачі/процеси/пасивні об'єкти).

Термінологія в галузі захисту інформації в комп'ютерних системах від несанкціонованого доступу

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмежування доступу

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу. Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

# data[].attributes.headline
Мандатне керування доступом

# data[].attributes.subject
Мандатне керування доступом

# data[].attributes.body
розмежування доступу суб'єктів до об'єктів, засноване на призначенні мітки конфіденційності для інформації, що міститься в об'єктах, і видачу офіційних дозволів (допуску) суб'єктів на звернення до інформації такого рівня конфіденційності. Також іноді перекладається як Примусовий контроль доступу. Це спосіб, що поєднує захист і обмеження прав, що застосовується по відношенню до комп'ютерних процесів, даних і системних пристроїв, призначений для запобігання їх небажаного використання.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мандатне керування доступом ( англ. Mandatory access control , MAC) - розмежування доступу суб'єктів до об'єктів, засноване на призначенні мітки конфіденційності для інформації, що міститься в об'єктах, і видачу офіційних дозволів (допуску) суб'єктів на звернення до інформації такого рівня конфіденційності. Також іноді перекладається як Примусовий контроль доступу. Це спосіб, що поєднує захист і обмеження прав, що застосовується по відношенню до комп'ютерних процесів, даних і системних пристроїв, призначений для запобігання їх небажаного використання.

За допомогою мандатного керування доступу, ця політика безпеки централізовано контролюється адміністратором політики безпеки; користувачі не мають можливості перевизначати політику та, наприклад, надавати доступ до файлів. Проте, дискреційний контроль доступу (DAC), який також регулює можливість доступу суб'єктів до об'єктів, дозволяє користувачам приймати рішення та/або визначати атрибути безпеки.

Приклад: суб'єкт "Користувач № 2", який має допуск рівня "не таємно", не може отримати доступ до об'єкта, що має мітку "для службового користування". У той же час, суб'єкт "Користувач № 1" з допуском рівня "секретно" має право доступу до об'єкта з міткою "для службового користування".

Мандатна модель керування доступом, крім дискреційного і рольового, є основою реалізації розмежувальної політики доступу до ресурсів при захисті інформації обмеженого доступу. При цьому дана модель доступу практично не використовується "в чистому вигляді", зазвичай на практиці вона доповнюється елементами інших моделей доступу.

Для файлових систем, керування може розширювати або заміняти дискреційний контроль доступу і концепцію користувачів і груп.

Найважливіша відмінність полягає в тому, що користувач не може повністю контролювати доступ до ресурсів, які він створює.

Політика безпеки системи, встановлена ​​адміністратором, повністю визначає доступ, і зазвичай користувачеві не дозволяється встановлювати більш вільний доступ до його ресурсів ніж той, який встановлений адміністратором користувачеві. Системи з дискреційним контролем доступу дозволяють користувачам повністю визначати доступність їх ресурсів, що означає, що вони можуть випадково або навмисно передати доступ неавторизованим користувачам. Така система забороняє користувачеві або процесу, що володіє певним рівнем довіри, отримувати доступ до інформації, процесів або пристроїв більш захищеного рівня. Тим самим забезпечується ізоляція користувачів і процесів, як відомих, так і невідомих системі (невідома програма повинна бути максимально позбавлена ​​довіри, і її доступ до пристроїв і файлів повинен обмежуватися сильніше).

Очевидно, що система, яка забезпечує поділ даних і операцій в комп'ютері, повинна бути побудована таким чином, щоб її не можна було "обійти". Вона також повинна давати можливість оцінювати корисність і ефективність використовуваних правил і бути захищеною від стороннього втручання.

Спочатку такий принцип був втілений в операційних системах Flask, і інших орієнтованих на безпеку операційних системах.

Дослідницький проект АНБ SELinux додав архітектуру мандатного контролю доступу до ядра Linux, і пізніше був внесений до головну гілку розробки в серпні 2003 року.

Мандатна система розмежування доступу реалізована в ОС FreeBSD. У Linux реалізовано модулі мандатного контролю доступу під назвою AppArmor і TOMOYO Linux.

У мережеві пакети протоколу IPv4 відповідно до стандарту RFC1108 впроваджуються мандатні мітки, відповідні мітці об'єкта - мережеве з'єднання. У захищених комплексах гіпертекстової обробки даних, електронної пошти і в інших сервісах, мандатне розмежування реалізовано на основі програмного інтерфейсу бібліотек підсистеми безпеки PARSEC.

В СУБД ЛІНТЕР мандатний контроль доступу до даних організовується на рівні таблиць, стовпців записів і окремих полів записів.

В Oracle Database є підсистема Oracle Label Security(LBAC, Label-Based Access Control system)

У PostgreSQL в версії 9.2 з'явилася початкова підтримка SELinux.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мандатне керування доступом

# data[].attributes.attachment_link.description
Мандатне керування доступом ( англ. Mandatory access control , MAC) - розмежування доступу суб'єктів до об'єктів, засноване на призначенні мітки конфіденційності для інформації, що міститься в об'єктах, і видачу офіційних дозволів (допуску) суб'єктів на звернення до інформації такого рівня конфіденційності. Також іноді перекладається як Примусовий контроль доступу.

# data[].attributes.headline
Особливості реалізації системи

# data[].attributes.subject
Особливості реалізації системи

# data[].attributes.headline
Розмежування доступу

# data[].attributes.subject
Розмежування доступу

# data[].attributes.body
сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу.

Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

При розгляді взаємодії двох об'єктів комп'ютерної системи, що виступають як приймальники або джерела інформації, слід виділити пасивний об'єкт, над яким виконується операція, і активний об'єкт, який виконує або ініціює цю операцію.

Коли користувачі або процеси намагаються одержати доступ до пасивних об'єктів, механізми, що реалізують керування доступом, на підставі політики безпеки і перевірки атрибутів доступу можуть "прийняти рішення" про легальність запиту. Використовуючи набір атрибутів доступу відповідно до прийнятої політики безпеки, можна реалізувати довірче керування доступом, адміністративне, контроль за цілісністю та інші види керування доступом.

Для відображення функціональностi комп'ютерної системи використовується концепція матриці доступу. Матриця доступу являє собою таблицю, уздовж кожного виміру якої відкладені iдентифікатори об'єктів комп'ютерної системи, а елементами матриці виступають дозволені або заборонені режими доступу. Матриця доступу може бути двомірною (наприклад, користувачі/пасивні об'єкти або процеси/пасивні об'єкти) або тримірною (користувачі/процеси/пасивні об'єкти).

Термінологія в галузі захисту інформації в комп'ютерних системах від несанкціонованого доступу

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмежування доступу

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу. Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.