# data[].attributes.body
El Madame Petit, creat el 1888, va ser un dels bordells de més renom i més car de Barcelona, va veure els seus millors anys cap al 1920. Tenia fama de ser un dels prostíbuls més elegants i higiènics (tenien una clínica pròpia dins l’edifici i canviaven els llençols Després de cada servei, una pràctica molt poc habitual) de la ciutat.

# data[].attributes.body
A la casa, situada al carrer Arc del Teatre número 6, s’hi entrava per la porta que estava sota un rètol que feia llums i deia: “Petit”, estava decorada amb mobles de gran qualitat i obres d’art que mostraven escenes obscenes, disposava d’un bar/restaurant, sales “privades” on es posaven els burgesos que no volien ser vists i un propi sistema monetari que equivalia a 5 pessetes per moneda.

# data[].attributes.body
Al saló principal, només entrar, hom s’hi trobava sofàs i cortines de Damasc. Un pianista ambientava musicalment el saló, sota el sostre pintat amb motius sexuals sostingut per columnes en les que estaven tallades figures femenines. Les cristalleres eren d’un modernisme popular descarat i mostraven dones lleugeres de roba ballant amb marabús de plomes. El negoci ocupava tots els pisos de la finca i l’animació era tal, que per la part del darrera es va construir un gran llenç d’obra per a aïllar-lo de les cases contigües.

# data[].attributes.body
Quan van entrar els nacionals a Barcelona, la prostitució havia desaparegut, les noies del Madame Petit igual que d’altres bordells, havien mort o fugit a l’exili amb els combatents republicans derrotats. Al cap de poc temps, els bordells van reobrir, però el Madame Petit no va ser mai més el que fou i l’any 1956, una nova normativa que abolia la prostitució va fer tancar l’establiment, el qual es va convertir en una pensió. Als anys noranta l’edifici va ser enderrocat.

# data[].attributes.body
Els centenars de noies, de diverses nacionalitats, que hi treballaven es van anar reduint en nombre quan va arribar la guerra, de la mateixa forma que l’elegància i bona fama de l’establiment va anar perdent prestigi. La misèria, la fam i la marxa d’estrangers i d’homes cap al front o l’exili de la guerra el va convertir en un local brut i un “cau de mala mort”.

# data[].attributes.body
En moltes narracions de l’època s’esmenta el patriotisme de totes aquestes dones, que van sortir al carrer a animar els republicans que combatien contra els nacionals l’estiu del 1936.

# data[].attributes.body
A mesura que avançava la guerra, les prostitutes van anar desapareixent a causa de moltes malalties venèries i la fam, només hi van quedar prostitutes ocasionals, noies mortes de gana, a les que les deien desesperades, que no tenien forma de guanyar-se la vida o de menjar en aquell moment de penúria.