# data[].attributes.body
Løkke med nyt mål: Ghettoer skal afvikles helt | Politik | DR

# data[].attributes.attachment_link.title
Løkke med nyt mål: Ghettoer skal afvikles helt

# data[].attributes.attachment_link.description
Statsminister Lars Løkke Rasmussen (V) er nået til den erkendelse, at der skal nye boller på suppen, hvis problemerne med parallelsamfund og i Danmark skal løses. - Jeg er nået til den erkendelse, at der er brug for en langt mere præcis indsats. Hvor vi ikke generer samtlige danskere i hele Danmark.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Analyse af Løkkes nytårstale 2018

Retorikprofessor og k-ekspert Christian Kock analyserer statsministerens nytårstale, der lod sig kendetegne ved det store "vi", formuleringer på pixibog-niveau og et lidt for stort fokus på udlændingepolitik. Løkke forspildte sin mulighed for at vise lederskab.

Efter nytårstalen, på vej ind til gallataffel med dronningen, hørte vi lige Løkke repetere alle hovedpunkterne i talen, og der blev også lejlighed til at presse en bemærkning ind om, at den gode udvikling, vi nu har i gang, skyldes nogle svære beslutninger fra "sidst jeg var statsminister".

Alt det gode skyldes hans egne blå regeringer, og den mellemliggende røde Thorning-regering har ikke gjort noget positivt - skønt den jo gennemførte meget af den blå agenda. Men politikere som Løkke har et politisk DNA, som umuliggør den slags favorabel omtale.

Det var dog værd at undersøge, om ikke den art henkastet selvros i virkeligheden fremmedgør flere potentielle vælgere, end den tiltrækker.

Lad os se nærmere på, hvad Løkke gør i sin tale - ikke bare på, hvad han siger.

Lars Løkkes nytårstale 2018.

En gennemgående figur i statsministres taler til nationen er det flertydige "vi ". Når f.eks. Løkke siger, at "der er rift om det særlige, vi kan", så betyder vi klart nok danskerne som folk. Men se så dette afsnit: "Vi høster nu frugterne af de tunge beslutninger, vi tog efter finanskrisen. Reformer af dagpenge. Efterløn. Kontanthjælp". Ja, så er det første vi stadig os danskere - men det andet vi, som tog beslutningerne, er pludselig Løkke og hans daværende regering.

Mange mærker sikkert ikke glidningen fra vi = danskerne til vi = min regering; det er som om, de to ting er ét og det samme. Og "vi" (det betyder altså nærmest regeringen og alle danskerne, som om de netop er det samme) skal "sikre, at de gode tider varer ved", siger Løkke. Her kommer den planlagte skattereform så ind - den lanceres hermed som et tiltag, der især skal kompensere "dem med de mindste lønninger" (altså de, der især blev ramt af Løkkes egne reformer).

Det bliver interessant at se om den skatteomlægning, der måske vedtages efter nytår, faktisk vil komme dem med små og beskedne indkomster mest til gode.

Kan Løkke holde balancen?

De fleste husker sikkert finansminister Kristian Jensens yderst gennemskuelige lancering af regeringens planer for skattereform, hvori han beregnede 1) reformens procentuelle gevinst for hhv. en direktør og en kassedame i hovedstadsområdet 2) efter betaling af boligudgift, idet han helt bizart antog, at 3) begge havde den samme boligudgift. Bliver der mon brug for tilsvarende innovativt tal-spin, når Løkke ret snart skal få en kommende skattereform til at fremstå som om, den især begunstiger de lavest lønnede?

Det er nemlig det, han påstår ved at koble sin passus om en skattereform sammen med den om, at det nu går godt takket være hans, Løkkes, tidligere reformer.

Men altså, denne reform, der siges at lette skatten særligt for de mindste lønninger, kan ifølge Løkke lade sig gøre samtidig med, at vi investerer mere i sygehuse, ældrepleje og velfærd. Denne diskutable påstand er der ingen argumentation for, altså ud over ordene: "Takket være fortidens (læs: Løkkes) ansvarlige reformer."

Men nyd nu afsnittet, der siger: "Både lavere skat. Og bedre velfærd. Jeg går ind for den balance." Man er lige ved at lade den passere - altså antagelsen om, at disse to ting udgør en balance. Men en balance plejer jo at bestå i, at der er noget på begge sider af en sag, dvs. på begge vægtskåle. Det er der ikke her. Både lavere skat og bedre velfærd er på samme vægtskål, nemlig som tiltag, der belaster kongerigets årsregnskab.

Færre indtægter, større udgifter? Mon "balancen" så holder? Tjah, måske. Og vi ville jo alle værdsætte et liv præget af den art "balancer". Lad os være enige om, at vi fremover vil betale mindre for alting, men til gengæld få mere af alting.

Løkkes "balance" er en påstand, som bare henkastes, men som trænger til yderligere forklaring. Er det alene de "ansvarlige reformer", der sikrer, at det kan lade sig gøre? Eller skal "balancen" også sikres af en lang række kommende nedskæringer, der ikke nævnes, på områder, der heller ikke omtales i talen med et ord? Mere om dem nedenfor.

En utrolig dramatisk nytårstale. #nytaarstale #nytaarstalen #dkpol pic.twitter.com/fsnlblf7Ya
- Søren B. Clemmensen (@BangClemme) 1. januar 2018

Løkke lever højt på, at han er god til at koge svære problemstillinger ned til Pixi-niveau: "Jeg er overbevist om, at det at have noget at stå op til. Være en del af fællesskabet på en arbejdsplads. Det betyder noget. Det betyder meget." Ikke alene er sætningerne ustandselig klippet over mellem subjekt og verbum med punktummer, hvis ikke verbet droppes helt, men sætninger som de to sidste viser Løkkes ekstraordinære omhu for at få dem på ståpladserne med.

Vi er her i gang med talens suverænt største del, som faktisk udgør 65 procent. Og her finder vi Løkkes mest afgørende retoriske valg. Efter først at have talt om, hvor godt det går, og i hvor høj grad hans regering ("vi") gør det rigtige, kommer der ca. 10 procent om skattereform/-lettelser og derpå to tredjedele om bekæmpelse af parallelsamfund og ghettoer.

Man kunne sagtens levere en typisk politisk-kommentator-analyse af dette valg: Det er sikkert smart strategi af Løkke i hans nuværende klemte situation, at han på netop disse to emner søger at signalere attituder, der måske kunne forene Dansk Folkeparti og Liberal Alliance. Skattelettelse, ja, men især til de lavest lønnede. Hårdt sprog imod de problemer, som (nogle) indvandrere skaber, ja, men dog samtidig åbenhed og velkomst til det flertal af dem, som vælger Danmark til og bidrager til fællesskabet.

Men uanset om sådan en analyse, der anlægger Løkkes eget strategiske standpunkt, er rigtig eller ej, altså uanset om hans satsning i talen er smart eller ej, så er det en analyse, vi kan overlade til de politiske kommentatorer. Der er mere brug for en anden art analyse, som kommentatorerne aldrig vover sig ud i: Er dette her, hvad situationen og den danske befolknings behov tilsiger, at vor politiske leder skal tale til os om lige nu?

Talens (lidt for) store tema

Der er ikke tvivl om, at et stort flertal deler opfattelsen om, at parallelsamfund osv. er et problem, der skal gøres noget ved. Eller rettere, det er ét problem. Man kan så diskutere, om Løkke overhovedet siger noget nyt med hensyn til, hvad der skal gøres. Og om hvad årsagerne er. Vi hører kun, at "årtiers slappe udlændingepolitik har gjort sit. Der blev lukket flere ind i Danmark, end vi magtede at integrere".

Hvilken slap udlændingepolitik? Er det den, Løkkes egen minister, Støjberg, praktiserer? Eller hans egen tidligere regering, som han så gerne fremhæver? Mener han med slaphed alene det, at der blev lukket så mange ind, som der gjorde?

Flashback til da Inger Støjberg fejrede 50 nye stramning i udlændingepolitikken tilbage i marts 2017.

Her er vi ved et par af de mest udbredte tricks i den danske udlændingedebat. Det ene er, at man stiller tingene op, som om man enten må mene, at antallet betyder noget, og det indebærer så tilsyneladende, at antallet skal holdes så lavt som muligt. Eller, hvis man ikke mener det, får man tillagt det synspunkt, at antallet intet betyder, hvilket oversættes til, at man mener, vi skal tage "alverdens flygtninge". Hermed er en konkret diskussion af, hvor mange og hvilke kategorier af flygtninge vi kan tage, effektivt afsporet.

Det andet trick er, at hvis man er enig i den banale konstatering, at antallet betyder noget, så bliver det nemt udlagt som en enighed om, at kun antallet betyder noget. Som om antallet, der lukkes ind, alene afgør, hvor store problemer vi får med integration, parallelsamfund osv. Som om den siddende regerings politik i alle mulige andre henseender intet betyder for, om integration osv. går godt. Den opfattelse får vi stiltiende med i pakken, når vi hører Løkkes analyse. Som om f.eks. den sproglige manøvre, at man kategorisk stempler visse boligområder som "ghettoer", ikke er med til at holde de beboergrupper, man ønsker i områderne, væk fra dem.

Men o.k., der er næppe tvivl om, at "parallelsamfund" er ét problem i Dannmark. Er det imidlertid så stort og overskyggende, at vor politiske leder helliger 2/3 af sin nytårstale til det - den tale, hvor han én gang om året får chance for at tale direkte til et stort flertal om vort lands situation, ikke som partileder, men som landets leder? Er det problem så stort, at kun skattelettelser får lov at komme med som sidetema?

Så har vi vist hørt nok om indvandrere og flygtninge i #nytaarstalen Der er faktisk andre ting at tale om i #dkpol
- Eva Maria Gram (@EvaMariaGram) 1. januar 2018

Der er som nævnt rigtig mange emner, der beskæftiger rigtig mange danskere og burde beskæftige endnu flere. Lad os nævne i flæng: Uddannelse og andre spørgsmål, som især de unge stiller, forskning, kultur, sundhedsvæsnets tilstand, udfordringen fra "fake news" m.v., ligestilling, transport, energi, miljø, klima, livskvalitet, fattigdom, militær, Danmarks udenrigspolitik og -tjeneste, udenrigske trusler fra Putin, Nordkorea m.v.

Pointen er ikke, at Løkke skulle sige noget begavet om alle disse emner i én tale. Pointen er, at han som leder kunne og skulle have udvalgt dem, som det ud fra landets fælles bedste er mest vigtigt, at vi danskere tænker over, søger oplysning om og diskuterer.

Vis nu lederskab, Løkke!

Løkke har i flere sammenhænge (også i denne tale) med rette talt for, at vi skal bevare muligheden for at tale sammen hen over forskelligheder og divergerende meninger. Vi skal ikke kopiere USA i disciplinen polarisering. Men i sin nytårstale forspildte han chancen for at vise lederskab.

Han pegede ikke på den håndfuld emner, vi anno 2018 har mest brug for at få talt sammen om - og ud fra hvilke værdier han mener, vi skal gøre det. Parallelsamfund kan være ét af dem. Men at gøre det til det eneste eller altoverskyggende emne er en ansvarsforflygtigelse, der kun giver mening ud fra en rent selvisk, strategisk opfattelse af, hvad en politisk leder skal gøre med sine ord.

#nytaarstalen-tweets

--------------------------------------------

Politisk reportere Theis Lange Olsen og Kasper Duncan Gram på dr.dk

Politisk kommentator Thomas Østerlin Koch i Politiken.

Politik- og kommunikationschef i tænketanken Cevea, Kasper Fogh, i Radio24Syv.

Løkkes wow-tale - Danske ministre holder rigtig mange taler. Hele tiden. I indland og udland. De fleste bliver skrevet, holdt og glemt ige...

Like Løkke Live - Statsminister Lars Løkke gik live på Facebook 14 timer før, at han mødtes med journalisterne. Er det et demokratisk prob...

Gulddrengens Korsbæk - Det startede og sluttede med Matador, da Lars Løkke Rasmussen åbnede et nyt politisk halvår med sin fjerde nytårstale. M...

Løb, Løkke, løb - ANALYSE: Løkkes løbeture er blevet talk of the town for folk med indflydelse eller ambitioner om at få det. Men hvorfor ...

Etos, logos og Twitter - Som paragraf 38 i grundloven foreskriver, skal Folketinget sættes første tirsdag i oktober, og således skete det også i ...

Er du også blevet ghettoiseret? - Alt er integration og indvandrerdebat. Ghetto mig her - ghetto mig der. Du kan ikke undslippe. Måske er du allerede blev...

Barbarerne ved porten - Grønspættebogen i politisk kommunikation passer ikke mere. De gamle regler for politisk kommunikation er våbnene fra sid...

Mette og de fortabte børn - Statsministerens første nytårstale var for ensidig, men også velgørende blottet for tidligere statsministres smålige spa...

Alt hvad du behøver at vide om kommunikation i din indbakke.

Ud over nyhedsbrevet får du max to andre faglige e-mails om ugen.

Alt hvad du behøver at vide om kommunikation i din indbakke.

Ud over nyhedsbrevet får du max to andre faglige e-mails om ugen.

Alt hvad du behøver at vide om kommunikation i din indbakke.

Ud over nyhedsbrevet får du max to andre faglige e-mails om ugen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Analyse af Løkkes nytårstale 2018 Retorikprofessor og k-ekspert Christian Kock analyserer statsministerens nytårstale, der lod sig kendetegne ved det store "vi", formuleringer på pixibog-niveau og et lidt for stort fokus på udlændingepolitik. Løkke forspildte sin mulighed for at vise lederskab.

# data[].attributes.body
Opgaven skal skrives som en sammenhængende opgave. (I må meget gerne diskutere og ikke kun sammenligne i forhold til artiklen) 😉
Opgaven skal afleveres på aula og i parpirform torsdag d.6. februar.
(Falsk loyalitet har en del tilfælles med ironi, idet journalisten foregiver at have sympati, men egentlig ikke har det.)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Retorik betød oprindeligt læren om god talekunst, men i dag forstås det i en bredere betydning, nemlig i betydningen: læren om, hvordan man kommunikerer godt, hensigtsmæssigt og overbevisende - i både tale og skrift og andre udtryksformer.

Når den dygtige retoriker skal forberede en tale eller skriftligt debatindlæg, så lader han sig vejlede af følgende spørgsmål: hvordan får jeg sagt eller skrevet det, jeg vil sige, på en måde, så det fanger og overbeviser tilhøreren eller læseren?

Retorik har måske stadig en biklang af manipulation og forførelse. Jævnligt hører vi politikere omtale udsagn fra andre (politiske modstandere!) som 'ren retorik' i betydningen 'tom tale'. Det er en forkert måde at bruge ordet på. 'Tom tale' er bare dårlig retorik. Retorik er læren om at tale godt - det vil sige forståeligt og overbevisende.
Vi åbner munden for at blive hørt. Ordet 'person' kommer af 'persona' som på latin oprindeligt betød 'munden på skuespillerens maske', og stemmen lød igennem (latin: per sonare) munden. Denne sammenkobling af mennesket og stemmen er tankevækkende. Vi ér vores lyd så at sige.
I antikken var undervisning først og fremmest undervisning i retorik. Så grundlæggende var det at kunne tale godt. Mange af retoriklærerne var professionelle taleskrivere, såkaldte logografer. De skrev taler som andre fremførte. Hvis man ikke selv magtede at skrive sin tale, kunne man henvende sig hos dem.

Retorikkens virkefelt var og er altså ikke bare talen, men også skriften - og den er ikke bare skriften, men også talen. Talen var inddelt efter ganske bestemte principper som er nedfældet i Rhetorica Ad Herennium (ca. 86-82 f.Kr.) som var en sammenfatning på latin af hellenismens skoleretorik. Værket består af fire bøger.

Den første bog handler bl.a. om retorikkens fem discipliner. Det er slående hvor brugbare de stadig er som en inddeling af journalistikkens arbejdsfaser.
De fem er:

1. INVENTIO: at fremskaffe stof

2. DISPOSITIO: at ordne stoffet

3. ELOCUTIO: at give stoffet en virkningsfuld sproglig form

4. MEMORIA: at indøve og huske

5. ACTIO: at fremføre talen

Man taler indenfor retorikken traditionelt om tre måder man kan appellere til modtageren på - de såkaldte appelformer, der blev formuleret af retorikkens grundlægger, den græske filosof Aristoteles (384-322 f.v.t.):

1. Logosappellen - hvor man taler til modtagerens fornuft (logik). Taleren bruger saglige argumenter, taler i neutrale vendinger og understøtter fx sine argumenter med faktuelle oplysninger, fx statistiske.

2. Etosappellen - hvor taleren søger at fremstå troværdig og tillidsvækkende. Taleren kan slå på sine gode egenskaber ved fx at forsøge at fremstå som et moralsk menneske, der vil det gode og retfærdige. Eller ved at bestræbe sig på at opbygge et image som pålidelig eller en autoritet i forhold til sagen det drejer sig om.

3. Patosappellen - som bruges når taleren vil påvirke modtageren følelsesmæssigt. Her forsøger taleren at vække følelser hos tilhøreren som medlidenhed, forargelse, længsel, skyldfølelse osv.

Ud over appelformerne er der også følgende andre virkemidler til at fange tilhørerne:

Allusion: Skjulte referencer til fx Bibelen, sange, salmer

Anafor: Sætninger begynder med samme led. Eksempel: Her vil ties. Her vil bies. Skaber rytme, sammenhæng, fremhæver

Antitese (kiasme): Modsætninger også som antonymer: krig, fred - sort, hvid; kiasme efter det græske bogstav khi, X, virker bedst på skrift. Eksempel: sommeren er varm og kold er vinteren. Anskueliggør, forenkler

Apostrofe: Højtidelig anråbelse. Eksempel: O store Aand!. Dramatiserende

Arkaiserende sprog: Bevidst brug af gammeldags sprog

Besjæling : Hvor døde ting får menneskelige egenskaber (stenen græd). Virker anskueliggørende

Rim: Enderim, allitteration (konsonantrim), assonans (vokalrim). Skaber rytme

Epanastrofe: En sætning slutter med det samme ord, som den næste begynder med. Eksempel: Vi længes efter drømmen. Drømmen om en bedre fremtid. Skaber rytme, sammenhæng, fremhæver

Epifor: Identisk gentagelse i slutningen af sætningen. Skaber rytme, sammenhæng, fremhæver

Exclamatio: Udråb. Eksempel: Åh, hvor er det skønt!. Dramatisk effekt, følelsesbetonet

Gentagelse: Virker forstærkende, indprentende

Hyperbel: Overdrivelse. Eksempel: Det er fandme godt!

Ironi: Ordene siger et, men betyder noget andet. Skaber samhørighed; modstanderen forstår koden

Litote: Underdrivelse. Eksempel: Det er ikke så ringe endda

Metafor : Et udtryk eller en vending der er sammensat af to forskellige forestillingsområder (druens blod), eller hvor et billedligt udtryk bruges i stedet for selve sagen (politisk dødvande, moralsk sump, flaskehals). Virker anskueliggørende

Oxymoron: Sammensætning af to ord der modsiger hinanden. Eksempel: en lovlig forbrydelse

Personifikation : Et udtryk eller en vending hvor abstrakte forhold fremstilles som menneskelige væsener(døden er en gammel mand, lykken er en kvinde). Virker dramatiserende

Retorisk spørgsmål: Spørgsmål der ikke kræver svar, men som skal fange opmærksomheden. Skaber eftertanke, inddrager modtageren

Sammenligning: Eksempel: dine læber er som sommerfuglevinger. Virker anskueliggørende

Symbol: Udtryk og vendinger som repræsenterer almene forestillinger (rosen: kærlighed, duen: fred). Virker anskueliggørende

Tautologi: Gentagelse med variationer v. h. a. synonymer. Eksempel: Der findes ikke den sag, det emne, det område som.. . Virker forstærkende, indprentende

Triade: Tre led. Eksempel: Friends, romans, countrymen. Skaber rytme, sammenhæng, fremhæver.

Se også artikler om mundtlig udtryksfærdighed. Og artikler om sproglige figurer.

En undervisningsvideo fra 2016 af Søren Vrist Christensen, lærer i dansk og historie på Rosborg Gymnasium.

Lav gerne dine egne notater til videoen. Sæt videoen på pause, hvis du lige skal have styr på en del af notatet først. Videoen varer ca. 13 minutter. Hvis du lytter efter og laver notater, vil du kunne tilegne dig en grundlæggende og brugbar viden om vigtige retoriske virkemidler.

At tale til nogen er ikke bare et spørgsmål om at stille sig op og åbne munden. En god taler skaffer sig kontrol over situationen ved at gøre sig mange forskellige overvejelser forud for sin fremlæggelse, uanset om det handler om en familiebegivenhed, et politisk møde eller en eksamenssituation.

Med udgangspunkt i Ciceros retoriske pentagram, som er vist ovenfor, kan man fx stille spørgsmål som disse:

Hvem er jeg som afsender?

Hvad er min rolle?

Hvad skal jeg være opmærksom på?

Hvad skal jeg undgå?

Hvad skal jeg sige om emnet?

Hvad skal dækkes og hvad kan forbigås?

Hvilken rækkefølge skal delene præsenteres i?

Hvem er mine modtagere?

Hvad er deres forudsætninger for at forstå hvad jeg taler om?

Hvad er deres interesse?

Hvordan kommer jeg dem i møde?

Hvilken situation skal jeg tale i?
Hvilke krav stiller situationen til mig i forhold til:

Hvordan skal jeg udtrykke mig sprogligt? Fx i forhold til:

Stilleje/ordvalg

Objektivt/subjektivt

Engagement

Se evt. også artiklen om brug af pentagrammet i en mundtlig eksamenssituation.

Filosoffen Aristoteles (384-322 f.v.t.) formulerede tre appelformer, som han mente, at retorikere kunne anvende i deres forsøg på at overbevise sin modtager. Disse tre klassiske appelformer har vist sig at være ganske anvendelige i arbejdet med argumentation. De tre appelformer er logos, patos og etos.

Væsentligt at bemærke ved en analyse med fokus på appelformer

Appelformer er en effekt af nogle sproglige eller retoriske valg, som afsenderen har foretaget i sin tekst. I et analytisk arbejde er det altså kun relevant at pege på appelformer, når man kan arbejde med de sproglige og retoriske virkemidler, der udløser appelformer. Appelformer opstår ikke af sig selv, men af virkemidlerne, og det er dem, man skal finde og påpege og på den baggrund se appelformen som effekt. Det kan ses i den følgende lille analytiske bid.

I reklamen herunder anvendes to arme horisontalt i billedet, som gør, at læserens blik centreres omkring midten af billedet, på barnet, der hænger over sin faders skulder. Det fokus styrkes af den horisontale blå skriftblok, der er med til at indramme barnet. De vertikale arme og den horisontale blå blok skaber et roligt billede, og det styrker yderligere fokus på barnet. Desuden er beskæringen halvnær, så vi netop kan komme tættere på barnet og kan se de følelser, der udtrykker. Barnet ser ikke glad ud, nærmest en smule lidende og har en rift på kinden. Derved vækkes nogle følelser hos modtageren, og derved appellere reklamen til patos.

Logos

Afsenderen forsøger at overbevise modtageren om sit standpunkt ved at appellere til modtagerens fornuft. Det kan afsenderen gøre ved at lade sin argumentation være logisk - anvende logiske argumenter, der forekommer fornuftige, og som er rationelle. Afsenderen kan også bygge sin påstand på dokumentation i form af videnskabelige undersøgelser, statistikker eller lignende, som gør, at der er et rationelt og logisk forhold imellem påstand og belæg. Ved anvendelse af logos som appelform er der således fokus på, at forholdet imellem belæg og påstand skal være rationelt og logisk.

Styrken ved at appellere til logos er, at modtageren bliver rationelt overbevist, men faren er, at det kan blive alt for sagligt og derfor kedeligt for modtageren.

Patos

Ved brug af patos forsøger afsenderen at overbevise modtageren om sit standpunkt ved at appellere til modtagerens følelser. Afsenderen gør det ved at vække følelser hos modtageren - afsky, sympati, had eller kærlige følelser er blot enkelte eksempler på former for følelser, som en afsender kan appellere til. Afsenderen forsøger således at påvirke sin modtager følelsesmæssigt. Man kender det fra indsamlingsmål til børn i Afrika, hvor afsenderen viser billeder af sultne børn, men man kan også forsøge at få modtagere til at bestille en ferierejse syd på ved at vise en sol gå ned over et turkis vand og hvid sandstrand. Afsenderen kan også vælge at anvende humor eller appellere til medfølelse. Ordvalget er et særligt anvendt kneb i forsøget på at appellere til modtagerens patos, særligt i skriftlige tekster. I visuelle tekster kan afsenderens forsøg på at appellere til patos ved det visuelle udtryk. Så hvor logos handler om selve argumentet, handler patos om at sætte modtageren i en særlig sindsstemning.

I sin måde at fremføre sin tale på kan afsenderen vækker patos. Stemmen er rolig, tungsindig, når det handler om en indsamling til børn i Afrika. Vi kender alle de kendte taler fra film, lige inden det store slag skal udkæmpes. Talerne er i sig selv appellerende til følelserne, men det er måden, de fremføres på, også - med kraftfuld stemme, gnist i øjnene og et åbent og dynamisk kropssprog, der udstråler styrke og vilje. Også i tv-nyhederne forsøger studieværten at sætte den følelsesmæssige ramme for den enkelte nyhed igennem sit toneleje, lydstyrken i stemmen og taletempoet. Det er således interessant at se, hvordan newsspeakeren ændrer toneleje, når nyhederne skifter fra det alvorlige til det mere opløftende.

Styrken i appelformen patos er, at modtageren påvirkes følelsesmæssigt, og det kan have en stærk effek. Ulempen er, at patos kan være gennemskuelig og derfor virke komisk. Desuden er der også en vis sandsynlighed for, at modtageren ikke lader sig følelsesmæssigt påvirke, og så falder argumentationen til jorden.

Etos

Ved brug af forskellige argumenttyper og sproglige kneb forsøger afsenderen at opbygge en troværdighed, så afsenderen fremstår troværdig over for modtageren. Man kan grundlæggende tale om to typer etos: Kontekstuelle etos, som er den etos, man i forvejen har opbygget til afsenderen uden for den enkelte tekst. Det kan også kaldes for forventningsetos. En anden type etos er Tekstuel etos, som er den troværdighed, afsenderen bygger op i den enkelte tekst. Denne troværdighed kaldes også for situationsetos.

Kontekstuel etos - forventningsetos

Troværdighed kan opnås ved at være ekspert på et område. Det kan ske igennem uddannelse (læge, cand.merc.), men kan også være baseret på erfaringer - at en far til fem børn virker troværdig, når han fortæller om børneopdragelse. Uddannelsesniveau er en oplagt troværdighedskilde, og den anvendes eksempelvis i reklamer for tandpasta, hvor en skuespiller spiller tandlæge i hvid kittel og fortæller om egenskaberne ved netop denne tandpasta. Det er selvfølgelig altafgørende, at kilden udtaler sig inden for et område, som vedkommende er uddannet indenfor. Graden af uddannelse er også væsentlig. Er det en professor, eller er det en førsteårsstuderende?

Erfaring kan også være kilde til troværdighed - at kilden har erfaring på området, som vedkommende udtaler sig om. Tag i betragtning, hvor meget og hvilken type erfaring der skal til for at vække tillid hos modtageren: En bankdirektør, der ingen børn har, har ikke megen troværdighed i sit perspektiv på børneopdragelse, men har eksempelvis erfaring med ledelse af en kompliceret arbejdsplads.

Image er en tredje måde at vække tillid på. Image er de værdier og karaktertræk, man forbinder med personen, firmaet eller produktet, og det er noget, der bygges op over lang tid, men kan forsvinde hurtigt. Et eksempel er Danske Bank, som forsøgte at lancere et nyt image med kampagnevideoen "New Standards". Her optrådte også antikapitalistiske klip fra Occupy Wall Street og lignende, og her kolliderede kampagnevideoens image med Danske Banks image blandt befolkningen: Danske Bank opfattes som ligeglad med den almindelige kunde; en bank, der har overskud på millioner, uden det kommer den enkelte kunde til gode, og som en bank, der lukrerede på boligmarkedet, inden boligboblen sprang, og finanskrisen blev udløst. Da medierne så efterfølgende fokuserede på, at Danske Bank havde indført gebyrer for små privatkunder for at have en lønkonto i banken, så led Danske Banks image for alvor et knæk.

Har afsenderen ikke selv en troværdighed, så kan afsenderen forsøge at vække modtagerens tillid ved at henvise til andre - eksperter, folk med erfaring på området, eller folk med et godt og relevant image. At det virker på modtageren forudsætter, at modtageren også betragter de inddragede folk som troværdige. Etos handler således om pålidelighed og troværdighed hos afsenderen, og afsenderen kan derfor være nødsaget til at hente sin troværdighed hos andre eksperter eller lignende for derved at styrke sin egen troværdighed.

I reklamer kan man finde eksempler på, at afsenderen forsøger at appellere til etos ved at anvende en tv-speaker, der er kendt fra seriøse, dokumentariske tv-programmer som voice-over for derved at forsøge at overføre noget troværdighed fra den kendte tv-speaker til produktet.

Tekstuel etos - situationsetos

I den enkelte tekst forsøger afsenderen at opbygge en troværdighed omkring sin argumentation og sit budskab i selve teksten og trækker således ikke på den troværdighed, som afsenderen eventuelt kan have opbygget på forhånd.

Opbyggelsen af en tekstuel etos kan gøres gennem anvendelse af eksempelvis autoritetsargumenter. Afsenderen kan også skabe troværdighed ved at anvende et sprog, som appellerer til tilhøreren. Desuden kan anvendelse af appelformen logos også være med til at opbygge troværdighed. Men grundlæggende for tekstuel etos er det, at afsenderen nøje appellere til sin modtager igennem valg af argumenter og valg af sproglige form.

Også kropssprog og måden at fremføre sin tale og argumentation på har betydning for afsenderens forsøg på at vække tillid og virke troværdig. Taler en ejendomsmægler lidt for hurtigt, er lidt for smart og har ikke helt styr på sine tal og papirer, så mister modtageren, køberen, tilliden og opfatter ikke ejendomsmægleren som troværdig. På den måde er det ikke kun det, afsenderen siger, der kan være afgørende for at vække modtagerens tillid, men også måden afsenderen fremfører sin tale på. Med etos er der således fokus på afsenderen - det er afsenderens troværdighed og image, der vækker modtagerens tillid.

​Opdateret 19. januar 2018. Copyright Jan Aasbjerg Haugaard Petersen.

Allitteration

Bogstavrim, der er kendetegnet ved, at begyndelsesbogstaver, der er eller lyder ens, gentages i flere ord. Et eksempel: (Verslinje i sangen Lad det staa af Mikael Simpson fra cd'en Noget laant, noget blaat, 2011).

Bogstavrim, der er kendetegnet ved, at vokaler inde i ord, der er eller lyder ens, gentages. Eksempel:

I billedsproglig sammenhæng er en besjæling en særlig form for trope, der er kendetegnet ved, at en konkret ting/et objekt tillægges menneskelige træk eller på anden måde levendegøres.

Eksempel: Havet glider rødmende ind i solens ild. (Fra Gustaf Munch-Petersens digt rids, 1937). I denne verslinje tillægges det konkrete element 'havet' den menneskelige egenskab at kunne rødme.

En metafor er et sprogligt eller visuelt udtryk, der skal forstås i overført betydning, dvs. i en anden end dens bogstavelige betydning.
Eksempel på en metafor: Mit hjerte det er et vindu med isblomster (fra Jens August Schades digt Regndiamanterne, 1926).
Metaforens funktion er at føre egenskaber ved et element over til et andet element.

Personifikation

I billedsproglig sammenhæng er en personifikation en særlig form for trope, der er kendetegnet ved, at et abstrakt forhold eller begreb tillægges menneskelige træk eller på anden måde levendegøres.

Eksempel: Som husked du et øjebliks sorger, (...) / som venter skinsygt på, at du skal skænke dem en tanke. (Fra William Heinesens digt Pigen og månen, 1927). I disse verslinje tillægges de abstrakte begreber 'øjeblikket' og 'sorger' hver deres menneskelige egenskaber: Øjeblikket tillægges den egenskab at kunne sørge, og sorgerne tillægges den egenskab at kunne være jaloux.

Hvis noget betegnes som rationelt betyder det, at det opfattes som 'logisk', som 'noget, der giver mening' eller er 'fornuftigt'. Rationel kaldes den person, der ikke lader sig styre af sine følelser, men af sin logiske tænkning, af sin fornuft.

# data[].attributes.attachment_link.description
Retorik betød oprindeligt læren om god talekunst, men i dag forstås det i en bredere betydning, nemlig i betydningen: læren om, hvordan man kommunikerer godt, hensigtsmæssigt og overbevisende - i både tale og skrift og andre udtryksformer.

# data[].attributes.body
Lige et eksempel på brug af appelformer

Eksempel på en situation: En 16-årig dreng skal overbevise sine forældre om, at han godt må blive ude til en fest indtil klokken 01.00 i stedet for kl 23.00:

Etos-briller: I kender mig, jeg er en fornuftig ung mand, der aldrig kunne finde på at drikke mig for fuld.

Patos-briller: Jeg bliver rigtig ked af det, hvis jeg skal hjem fra festen allerede klokken 23.00.

Logos-briller: Der er ingen af mine venner som tager hjem fra fest allerede kl. 23.00. Det er helt almindeligt at feste til 01.00, når man er 16 år.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Af Zenab Al-Hachimi
18-årig gymnasielev
I en artikel på ditOverblik 29.juli 2019 gør Martin Henriksen det klart, at der i områder og skoler med en større andel af muslimske indvandrere og efterkommere er opstået en såkaldt "ny-racisme", hvor etniske danskere oplever en særlig chikane.

Lad mig starte med at påpege, at jeg tager afstand fra enhver form for racisme eller chikane. At etniske danskere har oplevet at blive tilsvinet eller diskrimineret på baggrund af deres hudfarve, etniske baggrund, religion eller andet, er slet ikke noget, der hører til hverken i den arabiske kultur eller i den danske - og i hvert fald ikke i Danmark. Det burde slet ikke være sket.

Jeg er selv muslim, brun og tørklædebærende. Jeg kender alt til racisme og diskrimination, hvilket faktisk er en sørgelig tilkendegivelse. Derfor bliver jeg harm, når jeg læser, at Martin Henriksen påstår, at denne såkaldte "ny-racisme" angiveligt stammer fra den muslimske kultur og i øvrigt skulle være indgroet i den arabiske kultur.

Bliver etniske danskere bedt om at skride hjem?
Sikke en omgang vrøvl. Hverken som araber eller såkaldt "ghettobeboer" har jeg nogensinde oplevet en "ny-racisme" rettet mod etniske danskere. Jeg udelukker ikke, at der eksisterer racistiske eller fordomsfulde arabere, men jeg tør vædde med, at man i Danmark vil kunne finde flere, der har oplevet racisme den anden vej rundt.

Jeg har aldrig mødt en etnisk dansker, der har modtaget afvisninger på arbejdsmarkedet, fordi vedkommende skulle være etnisk dansk. Jeg har aldrig oplevet en etnisk dansker, der har fået den klassiske "skrid hjem til der, hvor du kommer fra"-sætning smidt i hovedet. Jeg har aldrig mødt én etnisk dansker modtage adskillige afvisninger fra boligejere, fordi vedkommende har et danskklingende navn. Er det den racisme, etniske danskere møder, Martin Henriksen?

Nydanskere, der oplever racisme og diskrimination, er stigende. Alene i København oplevede næsten 43 procent af de unge med minoritetsbaggrund diskrimination bare det seneste år. Desværre er det mere udbredt, end man skulle tro.

På fodboldbanerne oplever hver tiende racistiske tilråb. På erhvervsskolerne oplever knap hver tredje praktikkonsulent, at virksomhederne lægger vægt på elevens etniske baggrund.

I et speciale skrevet af to studerende fra Københavns Universitet viste det sig, at hvis man har et mellemøstligt klingende navn, så skulle man sende 52 procent flere ansøgninger end dem med klassiske danske navne for bare at blive indkaldt til en samtale, på trods af at man havde samme kvalifikationer og erfaringer.

Er du indvandrer eller efterkommer fra et ikke-vestligt land, skal du ifølge Danmarks Statistik regne med, at hvis du bliver sigtet, er der 70 procent risiko for, at du bliver sigtet for noget, du aldrig bliver dømt for.

Bekæmp al racisme
Spørgsmålet er ikke, om der eksisterer etnisk profilering. Spørgsmålet er bare: Hvor udbredt er den? Danmark er ikke et racistisk land, men der eksisterer racisme og diskrimination rettet mod minoriteter. Alligevel påpeger Martin Henriksen, at det er etniske danskere, der oplever racisme fra nydanskere.

Det er komisk, at lige netop Martin Henriksen fremhæver den racisme, hvide mennesker oplever, men når det kommer til den diskrimination og de fordomme, han og hans parti i flere år har været med til at frembringe rettet mod folk med anden etnisk baggrund, herunder særligt muslimske borgere, så er det tilsyneladende ikke værd at nævne.

Hvordan Martin Henriksen kan modarbejde og aktivt bekæmpe den ene racisme, mens han er med til at frembringe og acceptere den anden racisme, er mig en gåde. Hvad med at bekæmpe al racisme, kære Martin?

# data[].attributes.attachment_link.title
Gymnasieelev: Hvid racisme er det mindste problem, Martin Henriksen

# data[].attributes.attachment_link.description
Af Zenab Al-Hachimi 18-årig gymnasielev I en artikel på ditOverblik 29.juli 2019 gør Martin Henriksen det klart, at der i områder og skoler med en større andel af muslimske indvandrere og efterkommere er opstået en såkaldt "ny-racisme", hvor etniske danskere oplever en særlig chikane.

# data[].attributes.body
Det er godt, at kejseren af Amerika ikke kommer til Danmark - Undervejs - Kommentar

# data[].attributes.attachment_link.title
Kommentar: Trump er en ødelæggende, totalt uværdig repræsentant for USA

# data[].attributes.attachment_link.description
Kejseren af USA var ikke kommet nøgen. Han har magt. Han udgør en trussel mod vort ordentlige liv.

# data[].attributes.body
Fra forfatterbesøg

# data[].attributes.body
Fra forfatterbesøg

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Uklarhed. Flertydighed. Afledning. Underforståelse. Misvisende betegnelser.

Disse er nogle af de midler, hvormed en politiker kan skabe en verden af alternative fakta i hovederne på mange mennesker.

Hvert af disse sproglige greb er ofte så upåfaldende, at de undgår manges opmærksomhed. Netop derfor er det ekstra godt at kende dem og forstå deres virkemåder.

Ligesom virus er de særdeles små - men har voldsomme virkninger. Især, når man ignorerer dem.

Inger Støjberg er et aktuelt eksempel. Derfor vil vi se nærmere på, hvordan hun bruger disse virkemidler. Hovedeksemplet bliver hendes Facebookopslag fra 14. maj.

Støjberg forsøger at omdøbe den ulovlige instruks

Støjberg skriver i sit opslag:

"I dag begynder barnebrudskommissionen sit arbejde i retten på Frederiksberg." (Det er min markering med fed her og i de efterfølgende eksempler)

Officielt hedder kommissionen 'Instrukskommissionen', men Inger Støjberg omdøber den konsekvent til 'barnebrudskommissionen'.
Fra Instrukskommissionen.dk
Det er ikke en barnebrudskommission - det er en lovbrudskommission. Den skal undersøge den praksis, som Støjbergs ministerium håndhævede i noget af 2016 med at adskille asylpar, hvor mindst den ene part var under 18, hvilket ombudsmanden påtalte som ulovligt, hvis der ikke var individuel vurdering af hvert tilfælde.

Derefter fik de par, der ønskede det, igen tilladelse til at være sammen. Ulovligheden blev fastslået i en endelig redegørelse fra ombudsmanden i 2017.

Allerede George Orwell var i romanerne 1984 og Kammerat Napoleon samt i essayet Politics and the English Language opmærksom på den enorme rolle, det spiller, hvordan vi benævner de fænomener, vi diskuterer.

Normalt glider vi let hen over benævnelser for ting, fordi vi hurtigt vil hen til, hvad der siges om disse ting. Men i benævnelser ligger udsagn gemt, hvilke vi dermed tager til os ubeset - selvom de kan være højst diskutable.

At hele sagen omkring Støjbergs administration af asylpar i 2016 handler om "barnebrude", er krumtappen i hendes alternative fortælling. Kan hun få selve denne benævnelse ind i daglig tale og journalistik, vil det være en sejr for hende.

Vildledende benævnelser...

Hun arbejder hårdt på det: I sine efterfølgende opslag på Facebook i løbet af kommissionens afhøringer takker hun for manges støtte til hendes kamp mod "barnebrude" - som om det var dét, kommissionen drejede sig om.

Selve ordet 'barnebrude' er ikke et juridisk begreb - det findes ikke i dansk lov eller internationale konventioner. Det er en journalistisk opfindelse ( brugt af Berlingske i januar 2016), som Støjberg har omfavnet.

Det officielle begreb er 'børneægteskaber', på engelsk 'child marriages', hvor børn er lig med mindreårige, det vil sige personer under 18. En del drenge udsættes også for denne uskik, dog langt flere piger.

Et andet begreb er tvangsægteskab. Tvangsægteskab er ulovligt ifølge love og konventioner, også i Danmark. Mange børneægteskaber er tvangsægteskaber, men ikke alle. Frem til 2017 kunne mindreårige gifte sig i Danmark, hvis de fik tilladelse fra kommunen.

Når Støjberg bruger 'barnebrude', lader hun altså for det første som om, det er dem, kommissionen skal beskæftige sig med.

At tale om barnebrude indebærer for det andet, at der i alle disse sager var tale om ægteskab - hvilket ikke var tilfældet. Ordet får os også til alene at se på pigen i disse par og måske antage, at kun hun, ikke manden, var et barn.

Det er heller ikke rigtigt.

Sikrer en effektiv afledning fra sagens kerne

Men først og fremmest er ordet en afledningsmanøvre, der skal fremstille Støjbergs sag som en kamp imod en sørgelig og stærkt udbredt uskik - mindreårige piger i tvungne ægteskaber.

Vildledning er ofte tillige afledning, og jo stærkere vildledning, jo mere effektiv kan afledningen være.

Donald Trump har udnyttet dette systematisk: Når han skriver et vanvittigt tweet, tiltrækker det hans modstanderes forargelse og opmærksomhed frem for noget andet, som han gerne vil have den væk fra.

Støjbergs indirekte udbredelse af usandheder afleder manges opmærksomhed fra at Instrukskommissionen skal undersøge, om Støjberg forsætligt, med en skrivelse af 10. februar 2016 og/eller på andre måder, pålagde sine embedsmænd at administrere ulovligt, eller om hun måske i god tro antog, at de udførte individuel sagsbehandling - eller hvad der i øvrigt er sket.

Støjbergs spin er omvendt lommetyveri

At tale om sagen med benævnelser, der skaber en falsk fortælling om den, er et godt eksempel på spin.

Skal dette begreb have en klar mening, kan det defineres som kommunikationsgreb, der kun virker, hvis folk ikke opdager, at man bruger dem.

Dermed minder det om tryllekunster eller lommetyveri.

Jeg har foreslået betegnelsen omvendt lommetyveri om de greb, Støjberg bruger - hun prøver ikke at lirke noget op af lommerne på os, men derimod vil hun gerne lirke forestillingen om en barnebrudskommission ned i lommerne på os.

Det er spin, fordi hun prøver at få folk til at tro noget ved hjælp af virkemidler, som de helst ikke skal opdage.

Vag sprogbrug, men med stærk følelsesmæssig påvirkning

Støjberg skriver i sit opslag:

"Jeg tager gerne en tur i retten i min kamp for at beskytte de mindreårige piger, som var blevet gift med ældre mænd."

Her er mere vildledende sprogbrug. Ingen har endnu sagt, at Støjberg skal 'i retten'. Hun afhøres derimod i en undersøgelseskommission, der ikke skal dømme nogen, for eksempel om Støjberg er skyldig eller ikke skyldig, men "undersøge og redegøre".

Ordet 'gift' vildleder også. Støjbergs embedsmænd administrerede ulovligt, ikke kun i forhold til mindreårige piger, der var gift, men også dem, der blot var samlevende.

Men bemærk især de 'ældre mænd'. Den sprogbrug er vag, men suggestiv (øver en stærk følelsesmæssig påvirkning, red.).

Nogle af de pågældende mandspersoner var 17 år og sammen med piger på 16 år. De var jo dårligt nok mænd. Når vi i daglig tale hører begrebet 'ældre mænd', tænker vi især på en mand over 60. Vi tænker på ingen måde på nogen under 30. (Se aldersforskellene på parrene nederst i artiklen).

Det er rigtigt nok, at alle mændene var ældre end deres hustru eller samlever (ét år ældre og opefter), men det er næppe den brug af vendingen, man tænker på, når man hører om 'ældre mænd'.

Ved at skrive, som hun gør, giver Støjberg indtryk af, at der generelt var tale om pigebørn, der var tvunget til ægteskab - en retlig, bindende relation, som kan være tvungen, og som kan være svær at få opløst - med voksne mænd.

Et billede toner frem af langskæggede muslimske patriarker, der udnytter purunge piger i et tvangsbaseret forhold. Den ældste mand i de adskilte par var 32.

Bestemthed er et fantastisk påvirkningsmiddel

Støjberg skriver:

"Det står vist klart for enhver, at jeg gjorde alt, hvad jeg kunne, for at beskytte pigerne. Jeg er inderligt imod, at ældre mænd tvinger mindreårige til ægteskab (...)."

Bemærk først, at der står pigerne i bestemt form. Det får os til at tro, at det sagte gjaldt alle piger, der var omfattet af instruksen.

Bestemt form ligger i den lille stavelse -ne; på engelsk udtrykkes bestemthed med kendeordet the. Bestemthed er et fantastisk påvirkningsmiddel, særligt i betragtning af, hvor lille det er.

Det forudsætter nemlig et antal ting - det præsupponerer, siger sprogfolk. Bestemthed forudsætter, 1) at det omtalte findes, og 2) at vi modtagere godt véd, hvad der tales om, og 3) at det, der siges, for eksempel om personer i flertal, gælder alle dem, der tales om.

Man generaliserer kort sagt, helt upåfaldende, uden at begrunde sin generalisering. Man får alle i den omtalte gruppe ind under en eller anden opfattelse bare ved hjælp af denne lille dims - som på dansk ikke engang er et selvstændigt ord.

Forestil dig, at nogen siger: "Jeg gider ikke se Tour de France. Rytterne er jo dopede." Vupti, med ét er alle ryttere i Touren, hver og én af dem, beskyldt for doping i kraft af det lille -ne.

Det er noget helt andet end at sige: "Jeg gider ikke se Tour de France. Mange af rytterne er jo dopede." Det kan sagtens være en sand påstand, og den udslynger ikke en generaliseret anklage mod alle Tour-ryttere.

Med et tilsvarende middel får Støjberg nærmest umærkeligt listet ind i diskussionen om alle de unge piger, der blev adskilt fra de mænd, de var sammen med, at de var tvunget til ægteskab.

For helt at gennemskue, hvordan må vi se på endnu et fænomen: underforståelse.

Et skoleeksempel på underforståelse

Støjberg skrev jo om, at ældre mænd tvinger mindreårige til ægteskab. Pludselig kommer tvangsægteskab altså ind i billedet. Men som sagt var ikke alle parrene gift, og det er heller ikke dokumenteret, i hvilket omfang der har været tvang involveret.

23 par ud af 34 blev adskilt ifølge instruksen.

Af de 23 blev otte forenet igen efter sagen blev genoptaget. To andre par valgte efter pigens ønske at forblive adskilt. 13 par af de 23 ophørte med at være omfattet af instruksen. Alt dette ifølge ombudsmandens redegørelse.

Sprogligt er citatet et skoleeksempel på, hvordan man kan få modtagere af et budskab til at underforstå noget.

Det fungerer sådan:

Der er visse regler, som det vi siger eller skriver, forventes at leve op til. Vi har alle brugt disse regler, så længe vi har kunnet sproget. Men ikke før 1970'erne analyserede sprogforskere, hvordan de egentlig fungerer - blandt andre englænderen Paul Grice og franskmanden Oswald Ducrot.

Det handler om regler, som rækker ud over det grammatiske, og som blandt andet siger, at vore ytringer bør være relevante i forhold til den situation, hvor de forekommer.

Det er ikke altid, at vi direkte forklarer, hvorfor og hvordan det, vi siger, er relevant - men forventningen om det, har vi alle vænnet os til at stille til hinanden. Én side af den forventede relevans er, at det, vi siger, skal hænge sammen indholdsmæssigt.

Underforståelse kan virke bedre end påstande

Hvis to nabosætninger i en ytring ikke umiddelbart ses at hænge indholdsmæssigt sammen - for eksempel ved, at der er anbragt et ord som fordi imellem dem - så vil modtagere derfor uvilkårligt prøve at underforstå en sammenhæng.

Eller rettere: Modtagernes hjerner går af sig selv i gang med at konstruere sammenhængen.

Det er det, der sker hos de fleste læsere, når man læser de to forbundne punktummer i Støjbergs opslag:

"(1) Det står vist klart for enhver, at jeg gjorde alt, hvad jeg kunne, for at beskytte pigerne. (2) Jeg er inderligt imod, at ældre mænd tvinger mindreårige til ægteskab."

De fleste vil her opfatte (2) som en begrundelse for det, der siges i (1).

Det kan man kun, hvis man underforstår, at pigerne i (1) - de, der var berørt af instruksen, altså som påpeget ovenfor dem alle sammen - også er dem, som (2) handler om, altså de, der var tvunget til ægteskab.

Hokuspokus: I alle de tvangsadskilte par var pigerne tvunget til ægteskab.

Det er ikke noget, Støjberg påstår direkte - det har hun vist aldrig vovet. Hun lægger det ikke frem til diskussion og dokumenterer det ikke. Hun sørger for, at modtagere underforstår det.

At gøre det virker ofte meget bedre end at påstå. Modtagerne opdager det måske ikke engang. Og hvad de ikke opdager, stiller de ikke i samme grad spørgsmål ved eller kræver dokumentation for. Det glider bare ned.

Det er derfor, jeg bruger udtrykket 'omvendt lommetyveri'. Ligesom en lommetyv prøver at operere umærkeligt, når de lister noget op af lommerne på os, prøver den 'omvendte' lommetyv - her Støjberg - umærkeligt at liste noget ned i lommerne på os.

At hun kæmper sin brave kamp mod 'barnebrude', kan således skabe det indtryk, at de, der kritiserer eller anklager hende, er på den modsatte side - ellers var der vel ingen kamp?

De - derunder de 'røde' partier - går altså ind for 'barnebrude' og tvungne ægteskaber, eller ser i hvert fald gennem fingrene med dem; den følgeslutning ligger lige for.

Hvis en kommission skulle handle om 'barnebrude', måtte det vel indebære, at den skulle tage stilling for eller imod barnebrude - som om nogen går ind for dette fænomen. At mange tror på den, kan man konstatere ved at læse utallige kommentarer på sociale medier.

Bush' sammenkædning af 9/11 og Saddam Hussein

Et af den nyere tids mest effektive eksempler på underforståelse og andre typer omvendt lommetyveri fik vi i 2002-2003. George W. Bush og hans regering fik listet den opfattelse ned i lommerne på et flertal i USA, at Saddam Hussein havde været medskyldig i terrorangrebene 11. september.

Bush påstod det aldrig. Men et flertal kom til at tro det, blandt andet i kraft af en lang række udsagn som det følgende - sagt i Bush' State of the Union-tale i januar 2003:

"Before September the 11th, many in the world believed that Saddam Hussein could be contained."

At nævne Saddam på denne måde i samme åndedrag som 9/11 har ingen relevans, hvis ikke Saddam havde noget med 9/11 at gøre - sådan må mange amerikanere uvilkårligt have tænkt.

Sig det ofte nok - ned i folks lommer listes da en helt udokumenteret opfattelse, som efter alt at dømme er usand, og som ikke engang er blevet fremsat, og som blev drivkraft bag en katastrofal krig.

Det smarteste ved denne teknik er, at de, der bruger den, kan fralægge sig ansvaret for det, som de får andre til at tro - netop, fordi de ikke har sagt det.

Støjbergs omvendte lommetyveri

På samme vis får Støjberg puttet ned i lommerne på mange af os, at alle de mindreårige piger i de asylpar, der blev adskilt i 2016, var blevet tvunget til ægteskab med 'ældre mænd'.

Hvem af dem der eventuelt var det, og hvem der var sammen frivilligt, var netop det som en individuel vurdering ud fra samtale med parret skulle have bedømt.

For eksempel: Et adskilt syrisk par på dengang 17 og 26, som ventede barn, stod i 2016 frem og fortalte, at de elskede hinanden og ikke var tvangsgift. De har siden fået erstatning for den ulovlige adskillelse.

Men Støjberg skriver i sit opslag fra 14. maj: "Det eneste der plager mig i dag er, at ikke alle disse mindreårige piger blev adskilt fra deres ældre mænd."

Mener hun da, at det lige omtalte par burde have været adskilt fortsat? Piner det Støjberg at adskillelsen blev ophævet, og de fik lov at være sammen?

Instrukskommissionen fortsætter imens sit arbejde, og Støjberg fortsætter sin påståede kamp for, at der ikke skal være 'barnebrude' her i landet - en kamp, som kun giver mening, hvis man underforstår, at Instrukskommissionen og alle mulige andre mener, at der skal være 'barnebrude' her i landet.

Hvad menes der med 'Danskerne støtter Støjberg'?

Noget lignende kan siges om underskriftindsamlingen 'Danskerne støtter Støjberg', der er startet af Nye Borgerlige og havde helsidesannoncer i aviserne søndag den 31. maj.

Man kan med god grund spørge denne kampagnes initiativtagere og underskrivere: Hvad er det helt præcist, I mener på vegne af os alle sammen - I siger jo 'danskerne', som om vi alle var med jer?

I kommer med jeres støtte lige nu, hvor kommissionen undersøger Støjberg, så den må jo have noget med dét at gøre? Men hvad?

Mener man, at Støjberg ikke har gjort det, hun beskyldes for, nemlig at have pålagt sine embedsfolk at administrere ulovligt? Det er også det, Støjberg selv siger, med henvisning til et hidtil overset notat - som hun først nu trækker frem.

Det er et indviklet bevisspørgsmål, som alle vi danskere, der ser til fra sidelinjen, dårligt kan have en selvstændig mening om.

Eller mener man, at hun nok har gjort det, hun beskyldes for, men at det ikke er ulovligt? Det er en juridisk fortolkning, som vist ingen jurister endnu har villet lægge navn til.

Eller mener man, at det hun gjorde nok er ulovligt på grund af konventioner og den slags, men det burde det ikke være? Og at det var godt, hun gjorde det alligevel?

Hvad man end mener, skulle man komme frem og sige det ligeud. At man blot kan lide Støjberg og hendes nakkeknude, har altså ikke så megen relevans.
Dette er en let redigeret version af en analyse bragt på K-forum. Læs originalartiklen her. Christian Kock giver en analyse af underforståelse og lignende virkemidler med eksempel i idéen om Saddam som medskyldig i 9/11 i artiklen 'Inception: How the Unsaid May Become Public Knowledge', optrykt i hans bog 'Deliberative Rhetoric'. Den kan tilgås

# data[].attributes.attachment_link.title
Retorikprofessor: Sådan spinner Støjberg sig uskyldig

# data[].attributes.attachment_link.description
Uklarhed. Flertydighed. Afledning. Underforståelse. Misvisende betegnelser. Disse er nogle af de midler, hvormed en politiker kan skabe en verden af alternative fakta i hovederne på mange mennesker. Hvert af disse sproglige greb er ofte så upåfaldende, at de undgår manges opmærksomhed. Netop derfor er det ekstra godt at kende dem og forstå deres virkemåder.

# data[].attributes.attachment_link.description
Eksempler på diskurser: Type - nodalpunkt - ækvivalenskæde Etos: Anvender egen eller andres moralske habitus Logos: Anvender logik Patos: Anvender følelser Tekstenss nøgleord = Nodalpunktet ”fedme”, ”rygning”, ”sundhed”, ”flygtninge” Diskursen opstår via den måde, nodalpunktet

# data[].attributes.headline
Opgave, skriv et debatindlæg, der har relation til emnet.        Her er hjælp til at huske😁

# data[].attributes.subject
Opgave, skriv et debatindlæg, der har relation til emnet.        Her er hjælp til at huske😁

# data[].attributes.attachment_link.title
Yahya Hassan holder aflyst Gaza-tale på DR2 - Deadline

# data[].attributes.attachment_link.title
Martin Henriksen: Antiracisters kamp mod hvide slavehandlere er ekstremt dobbeltmoralsk - Altinget

# data[].attributes.attachment_link.description
DEBAT: Profeten Muhammed ejede sorte slaver, og selv i nutidens Mellemøsten ser vi eksempler på slavehandel, intolerance og racisme. Men det protesterer venstrefløjen og Black Lives Matter sjovt nok ikke imod, skriver Martin Henriksen (DF).