# data[].attributes.headline
М.Старицький

# data[].attributes.subject
М.Старицький

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Миха́йло Петро́вич Стари́цький (, Кліщинці - 14 (27) квітня 1904, Київ) - український письменник ( поет, драматург, прозаїк), театральний і культурний діяч. Один з корифеїв українського побутового театру.

Батько української письменниці Людмили Старицької-Черняхівської.

Михайло Старицький народився 2 (14) листопада 1839 р. в селі Кліщинці Золотоніського повіту Полтавської губернії (тепер Черкаської області). Походив зі шляхетського роду. Батько, Петро Іванович, відставний ротмістр, помер, коли хлопцеві було вісім років. 1852 р. померла і мати - Анастасія Захарівна. Вона походила з родини Лисенків. Залишившись сиротою, Михайло виховувався у родині свого двоюрідного дядька - Віталія Романовича Лисенка, батька композитора Миколи Лисенка.

1858 р. Михайло Старицький разом з Миколою Лисенком вступає до Харківського університету, а 1860 р. родина Лисенків переїздить до Києва, і Михайло разом із Миколою перевелися на фізико-математичний факультет до Київського університету. Навчаючись там, обидва стали членами Київської (Старої) громади, яка була об'єднана ідеєю любові до української літератури, мови, музики, історії. Разом з друзями Михайлом Драгомановим, Петром Косачем відкрили власним коштом недільні школи та бібліотеки, працювали у них.

У 1861 р. Старицький та Лисенко провели новорічні свята на Полтавщині у свого товариша, автора гімну України Павла Чубинського. Пішки мандрували Україною, збирали фольклор. Коли в травні 1861 р. було перепоховання Т. Шевченка, київські студенти Михайло Драгоманов, Петро Косач, Тадей Рильський, Микола Лисенко та Михайло Старицький упряглися в траурний віз і Ланцюговим мостом, а потім Дніпровською набережною доправили його до церкви Різдва на Подолі. Того ж року, повертається до рідного села, щоб вступити у володіння батьківською спадщиною.

У 1862 р. одружився із молодшою на 9 років рідною сестрою троюрідного брата Миколи Лисенка Софією Віталіївною. Молодих обвінчав батюшка в сусідньому селі, додавши два роки Софії й один рік Михайлові.

5 (17) грудня 1872 р. в приміщенні початкової школи сестер Марії та Софії Ліндфорс (на вул. Фундуклеївська, 21) відбулася перша вистава українського музичного театру в Києві - "Чорноморці", автором якої був Микола Лисенко, а постановник опери - Михайло Старицький.

1878 р. під тиском імперської влади Старицький припиняє активну громадську діяльність і деякий час, імовірно, мешкає у своєму родовому маєтку. Його перебування в цей період за кордоном, про що йдеться у деяких розвідках, практично нічим не підтверджується. До діяльного суспільного життя письменник повертається 1880 р. У 1883 та 1884 рр. митець видавав український альманах "Рада" (вийшло два випуски).

У серпні 1883 року Михайлу Старицькому було запропоновано очолити першу національну професійну трупу, більш відому як Театр корифеїв. Згаданий колектив у жовтні 1882 року створив у Єлисаветграді Марко Кропивницький, який і надалі продовжував виконувати в ньому обов'язки режисера. Старицького запросили до театру передусім як мецената, і він повністю виконав свою шляхетну місію. Драматург, як відомо, продав свій маєток у Карлівці та майже всі виручені кошти потратив на потреби трупи. Актори трупи Старицького отримували гонорари більші, ніж на імператорській сцені, мали найкращі декорації та костюми. Театр Старицького гастролював по всій Росії з величезним успіхом.

1885 р. через низку причин Старицький залишив трупу корифеїв і заснував нову з молодих акторів.

В 1895 р. митець залишив театральну діяльність і цілком віддався літературній творчості.

1948 р. на могилі був залізний (простий, трубчастий) хрест, пофарбований у блакитний колір і на ньому була табличка жовто-блакитного кольору з написом "Нехай Україна у щасті буя, у тім нагорода і втіха моя" із поеми "Морітурі".

Перші твори Старицького були надруковані 1865 року. Старицький був справжнім учителем молодих українських письменників і відіграв велику роль в організації літературного і громадського життя 1890-х рр.

Поезія та переклади

Поетичну творчість Старицький розпочав перекладами з Олександра Пушкіна, Михайла Лермонтова, Миколи Некрасова, Генріха Гейне, Джорджа Байрона, Адама Міцкевича, сербських пісень та ін.

Одночасно писав оригінальні поезії, друкуючи їх у галицьких періодичних виданнях. У Києві були надруковані казки Ганса Крістіана Андерсена в його перекладі (псевдонім М. Стариченко) ( 1873), "Сербські народні думи і пісні" ( 1876), збірка поезій "З давнього зшитку. Пісні і думи" (1881 - 1883) та інші.

Основне місце в оригінальній поетичній спадщині Старицького посідає його громадянська лірика з виразними соціальними ("Швачка"), патріотичними ("До України", "До молоді") мотивами, з оспівуванням героїчного минулого ("Морітурі") чи протестом проти царизму ("До Шевченка"). Окрема частина поетичної творчості письменника - його інтимна лірика ("Монологи про кохання"). Деякі ліричні поезії Старицького стали народними піснями ( "Ніч яка, Господи, місячна, зоряна", "Ох і де ти, зіронько та вечірняя", "Туман хвилями лягає").

Драматургія

Великий внесок зробив Старицький в українську драматургію. Почавши з інсценізацій прозових творів та переробок малосценічних п'єс, Старицький написав багато оригінальних драматичних творів, найсильніші з них соціальні драми: "Не судилось" ( 1881), "У темряві" ( 1893), "Талан" ( 1893).

Значну популярність здобула драма "Ой, не ходи, Грицю, та й на вечорниці" ( 1890).

В історії української драматургії Старицький відзначається як видатний майстер гострих драматичних ситуацій і сильних характерів.

В останні роки свого життя, попри хворобу, Старицький написав історичний роман "Оборона Буші" ( 1894), романи "Перед бурею" ( 1897), "Молодість Мазепи" ( 1898), "Розбійник Кармелюк" ( 1903) та інші російською мовою.

"Розбійник Кармелюк" вперше опубліковано в газеті "Московский листок", окремою книгою цей роман вийшов у Москві 1908 року. Українською мовою роман виходив у Львові ( 1909- 1910) та у Чернівцях ( 1927). У 1927- 1928 р.р. під назвою "Кармелюк" роман вийшов у Києві за редакцією Л. М. Старицької. У 1957 та у 1959 роках роман з незначними скороченнями видавало видавництво ЦК ЛКСМУ "Молодь". 1965 р. цей роман випустило видавництво "Дніпро" російською мовою під назвою "Разбойник Кармелюк", а 1971 року - українською мовою під назвою "Кармелюк".

Дочки - Людмила ( 1868- 1941), Оксана ( 1875- 1942) і Марія ( 1865- 1930) - також були видатними діячами української культури. Син Юрій (пом. 1936) був юристом, ще одна дочка Ольга померла одинадцятилітньою.

Вшанування пам'яті

У Києві з 2002 року працює музей Михайла Старицького, де драматург мешкав з родиною три останні роки життя. Вулиці, названі ім'ям Михайла Старицького, існують в багатьох містах України.

Бібліографія

П'єси українською мовою

Михайло Старицький - Тарас Бульба (1893 - 1ша ред. на 5 дій (заборонена цензурою), 1897 - 2га ред. на 7 дій (дозволена цензурою)) - 1ша редакція на 5 дій 1893 року була заборонена цензурою й не була поставлена, а 2га ред. на 7 дій 1897 року була дозволена цензурою й була поставлена в українському театрі. П'єса вперше надрукована у Москві у 1910 році вже після смерті автора у виданні М.П. Старицький Драматичні товри Т. III й згодом передрукована у Києві з цього московського видання у 1965 та 1984 роках у 8-томнику Старицького

Видання українською мовою

Твори: в 8 т. - К. : Держлітвидав УРСР, 1963-1965.

Твори: в 6 т. - К. : Дніпро, 1989-1990.

Твори: у 2 т. - К. : Дніпро, 1984..

Вибрані твори:- К.,"Дніпро",1967, 496 с., тир.65000.

Вибрані твори. - К. : Дніпро, 1971. - 466 с.

Старицький М. П. Вибрані твори / М. П. Старицький ; вступ. ст., прим. і ред. П. Руліна. - Харків ; Київ: Літ. і мистецтво, 1931. - LIV, 185 2 с. - (Літературна бібліотека) (Українське письменство).

За двома зайцями - К. : Молодь, 1996. - 94 с.

Кармелюк. - К. : Дніпро, 1971. - 708 с.

Не судилось (Панське болото). - К. : Мистецтво, 1954. - 132 с.

Не судилося. - К. : Школа, 2009. - 301 с. - ISBN 978-966-333-815-0.

Облога Буші. - К. : Школа, 2009. - 206 с. - ISBN 978-966-339-797-9.

Ой не ходи, Грицю, та й на вечорниці. - К.: Держлітвидав УРСР, 1959. - 107 с.

Останні орли. - Хмельницький: Поділля, 1996. - 670 с. - ISBN 966-7158-00-4.

П'єси. - К. : Мистецтво, 1984. - 308 с.

Поетичні твори, драматичні твори. - К. : Наук, думка, 1987. - 572 с.

Руїна. - X. : Факт, 2008. - 621 с. - ISBN 978-966-637-631-5.

Руїна ; Облога Буші. - К. : Центр духов, культури, 1996. - 277 с. - ISBN 5-7707-6287-1.

Хрест життя. - К. : Держлітвидав УРСР, 1958. - 168 с.

Старицький, М. Як ковбаса та чарка, то минеться й сварка: (комедія зі співами на 1 дію: (із старої події) / М. Старицький. - Львів: Вид. "Русалки", 1928. - 20 с. - (Театральна бібліотека).

Старицький М. П. Розбійник Кармелюк: пер. з рос. Т. 3 / Михайло П. Старицький ; іл. артиста-маляра П. Видинівського. - Чернівці: Книгарня й папірня Ю. Гливка і Сп. - 208 с.

Старицький М. Зимовий вечір: драм. етюд у 2 одслонах / М. Старицький. - Київ: Мистецтво, 1946. - 52 с. - (Бібліотека художньої самодіяльності).

Старицький М. П. Поезії М. П. Старицького, 1861-1904. - У Київі: З друк. С. А. Борисова, 1908. - IV, 471, V с., 3 арк. портр.

Старицький М. За двома зайцями: комедія на 4 дії / М. Старицький. - Київ: Мистецтво, 1945. - 128 с. - (Бібліотека української драматургії).

Старицький М. П. Розбійник Кармелюк: іст. роман: пер. з рос. Т. 1 / Михайло П. Старицький. - Чернівці: Книгарня й папірня Ю. Гливка і Сп., 19-?. - 168 с., 5 арк. іл.

Старицький М. П. Розбійник Кармелюк: іст. роман: пер. з рос. Т. 2 / Михайло П. Старицький. - Чернівці: Книгарня й папірня Ю. Гливка і Сп., 19-?. - 176 с., 5 арк. іл.

Старицький М. П. Розбійник Кармелюк: іст. роман: пер. з рос. Т. 4 / Михайло П. Старицький. - Чернівці: Книгарня й папірня Ю. Гливка і Сп., 19-?. - 195 с., 5 арк. іл.

Видання російською мовою

Буря. - К. : Молодь, 1961. - 504 с.

Кармелюк. - К. Молодь, 1959. - 807 с.

Крест жизни. - К. : Гослитиздат Украины, 1956.

Перед бурей. - К. Молодь, 1960. - 679 с.

Повести и рассказы. - К. : Дніпро, 1986. - 434 с.

Разбойник Кармелюк. - К. : Дніпро, 1988. - 686 с.- ISBN 5-308-00209-6.

Руина. - X. : Фолио, 2008. - 538 с. - ISBN 978-966-03-4248-4.

Стихи. - М. : Худож. лит., 1965. - 183 с.

У пристани. - К. : Молодь, 1962. - 676 с.

Пьесы. - Львів ; М. : Искусство, 1958. - 603 с.

Література

Енциклопедія "Черкащина". Упорядник Віктор Жадько. - К., 2010. - С. 814-815.

Жадько Віктор. Некрополь на Байковій горі. - К., 2008. - С. 72-74, 107-110, 120, 129, 266.

Жадько Віктор. У пам'яті Києва: столичний некрополь письменників. - К., 2007. - С. 2, 11, 47, 51, 122, 377.

Жадько Віктор. Український некрополь. - К., 2005. - С. 297.

Лазанська Т. І. Старицький Михайло Петрович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наук. думка, 2012. - Т. 9 : Прил - С. - С. 811. - 944 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1290-5.

Енциклопедія українознавства / Наукове товариство імені Шевченка. - Париж, 1955-2003.

Франко І. М. П. Старицький, ЛНВ, кн. V - VII. - Л. 1902.

Пчилка О. М. П. Старицкий. Памяти товарища. "Киевская Старина", кн. V - VI - К., 1904.

Старицикий М. Зо мли минулого. Уривки спогадів, ж. "Нова Громада", кн. 8. - К., 1906.

Зеров М. Літературна позиція М. Старицького. ж. "Життя і Революція", кн. 6. - К., 1929.

Куриленко Й. М. П. Старицький. - К., 1960.

Сокирко Л. М. П. Старицький, ж. "Літературна критика", ч. 11 - 12. - К., 1940;

Скрипник І. Михайло Петрович Старицький. У кн. Матеріали до вивчення історії української літератури, т. III. - К., 1960;

Сокирко Л. М. П. Старицький. Критико-біографічний нарис. - К., 1960;

Комишанченко М. Михайло Старицький. - К., 1968.

Бібліографія у словнику "Українські письменники", т. III, 1963. - С. 169-192;

Разбойник Кармелюк. - К.: Дніпро, 1988. - С. 680-681.

Старицький М. Твори у шести томах. - К.: Дніпро, 1988. - т. 1 . - С. 6-11.

Новиков А. Український театр і драматургія: від найдавніших часів до початку ХХ ст.: монографія / Анатолій Олександрович Новиков. - Харків: Харківське історико-філологічне товариство, 2015. - 412 с.

Київ. Енциклопедія. / В. Г. Абліцов. - К.: Видавництво "Фенікс". 2016. - 288 с.

# data[].attributes.attachment_link.title
Старицький Михайло Петрович

# data[].attributes.attachment_link.description
Миха́йло Петро́вич Стари́цький (, Кліщинці - 14 (27) квітня 1904, Київ) - український письменник ( поет, драматург, прозаїк), театральний і культурний діяч. Один з корифеїв українського побутового театру. Батько української письменниці Людмили Старицької-Черняхівської. Михайло Старицький народився 2 (14) листопада 1839 р. в селі Кліщинці Золотоніського повіту Полтавської губернії (тепер Черкаської області).

# data[].attributes.headline
Фільм "Гра долі

# data[].attributes.subject
Фільм "Гра долі

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Шулика

# data[].attributes.attachment_link.title
Гра долі  М Старицький  1 серія

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Людмила Шулика on 2014-10-02.

# data[].attributes.headline
Фільм "Гра долі

# data[].attributes.subject
Фільм "Гра долі

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Шулика

# data[].attributes.attachment_link.title
Гра долі  М Старицький  2 серія

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Людмила Шулика on 2014-10-06.

# data[].attributes.headline
"Облога Буші"

# data[].attributes.subject
"Облога Буші"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Рома Афанасієв

# data[].attributes.attachment_link.title
Облога Буші.

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Рома Афанасієв on 2016-05-31.

# data[].attributes.headline
Історична повість з часів Хмельниччини

# data[].attributes.subject
Історична повість з часів Хмельниччини

# data[].attributes.attachment_link.title
Облога Буші - Михайло Старицький, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Облога Буші" (автор: Старицький Михайло Петрович) онлайн; Читати книгу в Бібліотеці української літератури

# data[].attributes.headline
Матеріал до аналізу

# data[].attributes.subject
Матеріал до аналізу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Оборона Буші" Старицький - цікава історична повість, для аналізу якої потрібно визначити тему, ідею та головну думку твору. Тема твору "Облога Буші" є зображення реальної історичної події - героїчної оборони містечка-фортеці Буші, що на Поділлі, під час Національно-визвольної війни в листопаді 1654 р. Ця героїчна оборона мала на меті затримати просування на схід польської армії й дати можливість війську Богдана Хмельницького дочекатися підмоги.

Повість "Оборона Буші" пройнята ідеєю гуманізму, засудження братовбивчої війни; автор утверджує такі основоположні цінності, як любов до рідного краю, вірність своїй вітчизні, засудження зради.

"Оборона Буші" - тема, ідея, головна думка

Ідея "Оборона Буші": засудження братовбивчої війни, зради, уславлення любові до рідного краю, вірності вітчизні,

"Оборона Буші" тема: зображення героїчної оборони містечка-фортеці з метою затримки просування польської армії і надання можливості Богдану Хмельницькому дочекатися підмоги.

"Оборона Буші" головна думка: героїзм та здатність до самопожертви заради рідного міста.

В основу твору покладено реальні події, що відбувалися в 1654 році біля подільського містечка-фортеці Буші, жителям якого необхідно було затримати просування на схід польської армії, щоб дати можливість війську Хмельницького дочекатися підмоги. Письменник подорожував Поділлям і зупинявся в цьому містечку, бачив руїни фортеці. Очевидно, історія оборони Буші справила на нього надзвичайне враження, що стало причиною написання повісті.

Усі до єдиного захисники фортеці, захищаючись, готові загинути, але зберегти власну гідність. Козаки знають, що їм не встояти проти цілого полчища поляків і татар, однак у них є мета - затримати якомога довше ворога, аби не дати йому просунутися далі, дочекатися прибуття основних сил війська Богдана Хмельницького. Сильні й міцні духом запорожці твердо вирішують не здаватися, боротися до останньої краплини крові, щоб забрати із собою на той світ побільше ворогів, "продати себе щонайдорожче".

Автор майстерно зображує підготовку до оборони, настрій мужніх чоловіків, їхні веселі жарти, хоч і стоять вони на порозі іншого життя, відчувають близьке дихання смерті. Кожний із них - це герой, справжня історична постать, не менш важлива у цій несправедливій братовбивчій війні, ніж особа самого Богдана Хмельницького.

Автор чудово розуміє сам і дає відчути це й читачу, що без таких хоробрих воїнів ніколи не було б переможних походів великих козацьких ватажків. Тільки вміння пожертвувати власними інтересами, особистим життям, життям своїх рідних давало українцям у ті нелегкі часи шанс на відстоювання власної незалежності.

Безперечно, піти на вірну смерть - це не таке просте рішення для молодих дівчат, Орисі й Катрі, які ще не бачили життя, не встигли насолодитися ним. Тим трагічнішим і самовідданішим є їхній подвиг.

Автор: J. G. (Джей Джи) У рубриці: 10 клас

# data[].attributes.attachment_link.title
"Оборона Буші" - тема, ідея, головна думка

# data[].attributes.attachment_link.description
"Оборона Буші" Старицький - цікава історична повість, для аналізу якої потрібно визначити тему, ідею та головну думку твору. Тема твору "Облога Буші" є зображення реальної історичної події - героїчної оборони містечка-фортеці Буші, що на Поділлі, під час Національно-визвольної війни в листопаді 1654 р.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
аудіокнига.ua

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
михайло старицький. оборона буші

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Михайло Старицький. Оборона Буші (Аудіокнига)

# data[].attributes.attachment_link.description
Українська література | Добірка творів | https://www.youtube.com/playlist?list=PL47_m_Ga4AecMmEq61hRUWoodlZ2KPLLs Iсторико-романтичну повiсть М. Старицького "Оборона Бушi" називають ще iсторичною драмою. У творi порушуються важливi проблеми - вiйни i миру, порозумiння украïнського та польського народiв, соцiальноï справедливостi. У романтичному дусi змальоване кохання сотникiвни Мар'яни, яка очолила оборону Бушi, i польського князя Антося, який хотiв миру й злагоди мiж ïхнiми народами та людьми рiзних вiросповiдань.

# data[].attributes.headline
Головні герої

# data[].attributes.subject
Головні герої

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Герої твору "Оборона Буші" стоять перед нелегким вибором у їх житті, в нелегкий час. "Оборона Буші" головні герої твору люблять, розчаровуються, страждають не лише на сторінках повісті, а й в уяві читачів.

"Оборона Буші" герої
Старицький "Оборона Буші" головні герої
- Орися Завісна - дочка коменданта

- Михайло Завісний - батько Орисі

- Антось Корецький - коханий Орисі

- Козаки

- Стефан Потоцький

- Образ Христа

- Сапіга - дядько Антося, пани Яскульський, Опацький, Ясь і Стась, пані Грохольська та Юлія, Ядвига й пробощ-ксьондз.

Образ Орисі позначений психологічною глибиною і логічною переконливістю. Вона твердо вирішила пожертвувати собою заради громадського: Орися сама стріляє з гармати у гурт ворогів, серед яких бачить коханого Антося. Дівчина з обуренням відкидає пропозицію покинути Бушу і полинути в щасливі далекі краї удвох з Антосем. Образ Орисі витриманий в дусі героїко-романтичних традицій, як і вся п'єса. Саме такий образ був актуальним в кінці ХІХ - на початку ХХ ст. Цю актуальність визначали відданість народній справі, нехтування особистим в ім'я колективу

Узагалі релігійність є домінантою світоглядної і ідейно-естетичної системи письменника. Образ Христа проходити через усю повість як істина і моральний орієнтир, утілення любові, добра і світла. Він - й натхненник, й помічник оборонців фортеці, для які на першому місці - захист віри, а ще через неї - і України: "...покликавши вас (Господь) статі твердо й укупі до останнього подиху за хрест цей й за матір Україну".

Активним захисником віри, наставником Орисі і інших оборонців виступає панотець Василь. Його образ, як й інші у творі, романтично-пафосний. Рефреном через завісься твір проходити його настанова про богоданість й боговизначе-ність усього й вся у світі:

"- Я до вас, панотченьку, - сказала вон (Орися) рівним, спокійним голосом, - мой батько приславши із пригороду двох козаків для останньої оборони із нами замку - очевидячки, кінець наш прийшов!

Образ сотника Завісного "Оборона Буші"

Михайло Завісний риси характеру: мудрий, щирий, відважний, загартований, здатний до самопожертви, стійкий у вірі, вірний обовязку та військовим наказам, ніжний та люблячий батько та чоловік, вправний командир.

Сотник Михайло Завіснний та його козаки - образи ідеалізовані. Старицький поетизує в романтичному ключі козацьку вольницю, звитягу, запорозьку науку для юнаків, а особливо - гумор.

Образ Антося "Оборона Буші"

Другий центральний образ п'єси - шляхтич Антось, князь Корецький. Ще дитиною він потрапив у порядну українську сім'ю, де виховувався і покохав дочку свого названого батька - Орисю.

Образ Антося Корецького найбільш динамічний й рельєфний у повісті: Антось не лише не погоджується із позицією нападників, а і розмірковує, як бі закликати магнатів відмовитися від замірів поневолити Україну, як прихилити до мирного співжиття два сусідні народи. Проте мрії Антося виявилися недосяжними, тому його зазагибель бачиться символічною - як крах ілюзій щодо примирення двох народів. Антось не лише наскрізь видумана особа, але й і історично неможлива.

Детальна характеристика образів може допомогти

Автор: J. G. (Джей Джи) У рубриці: 10 клас

# data[].attributes.attachment_link.title
"Оборона Буші" головні герої

# data[].attributes.attachment_link.description
Герої твору "Оборона Буші" стоять перед нелегким вибором у їх житті, в нелегкий час. "Оборона Буші" головні герої твору люблять, розчаровуються, страждають не лише на сторінках повісті, а й в уяві читачів.

# data[].attributes.headline
Проблематика твору

# data[].attributes.subject
Проблематика твору

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Повість "Облога Буші" - зображення реальної історичної події - героїчної оборони містечка-фортеці Буші, що на Поділлі, в Національно-визвольну війну в листопаді 1654 р. Ця героїчна оборона мала на меті затримати просування на схід польської армії і дати можливість війську Богдана Хмельницького дочекатися підмоги. Що хотів Старицький сказати в цій повісті, яка багатопроблемність твору "Оборона Буші"? Повість пройнята ідеєю гуманізму, засудження братовбивчої війни; автор утверджує такі основоположні ціності, як любов до рідного краю, вірність своїй вітчизні, засудження зради.

"Оборона Буші" проблематика твору

У творі порушуються важливі проблеми - війни і миру, порозуміння українського та польського народів, соціальної справедливості. У романтичному дусі змальоване кохання сотниківни Мар'яни, яка очолила оборону Буші, і польського князя Антося, який хотів миру й злагоди між їхніми народами та людьми різних віросповідань.

Автор: J. G. (Джей Джи) У рубриці: 10 клас

# data[].attributes.attachment_link.title
"Оборона Буші" проблематика

# data[].attributes.attachment_link.description
Повість "Облога Буші" - зображення реальної історичної події - героїчної оборони містечка-фортеці Буші, що на Поділлі, в Національно-визвольну війну в листопаді 1654 р. Ця героїчна оборона мала на меті затримати просування на схід польської армії і дати можливість війську Богдана Хмельницького дочекатися підмоги. Що хотів Старицький сказати в цій повісті, яка багатопроблемність твору "Оборона Буші"?

# data[].attributes.headline
Жанрова своєрідність твору

# data[].attributes.subject
Жанрова своєрідність твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Повість М. Старицького "Облога Буші" | Довідник школяра - кращі шкільні уроки по всім предметам

# data[].attributes.attachment_link.description
Першу свою повість "Облога Буші" Михайло Старицький написав у 1891 р., у період розквіту

# data[].attributes.headline
Виконайте завдання

# data[].attributes.subject
Виконайте завдання

# data[].attributes.headline
Віртуальна подорож

# data[].attributes.subject
Віртуальна подорож

# data[].attributes.headline
Екскурсія музеєм

# data[].attributes.subject
Екскурсія музеєм

# data[].attributes.attachment_link.title
Талан - Михайло Старицький, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Талан" (автор: Старицький Михайло Петрович) онлайн; Читати книгу в Бібліотеці української літератури

# data[].attributes.headline
Матеріал до аналізу

# data[].attributes.subject
Матеріал до аналізу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Рік написання - 1893

Жанр - соціально-побутова драма

Тема - зображення життя українських професійних акторів.

Ідея - "боротьба, яка одбилася в душі людини" (Л.Старицька- Черняхівська).

Проблематика - особистість і мистецтво, життєвий вибір, кохання і покликання

"Талан" головні герої:

1 група - творча інтелігенція: Марія Лучицька, Степан Безродний, Марко Жалівницький, Ганна Кулішевич, Роман Лемішка;

2 група - бездари - заздрісники: Квятковська, Костенко, Юркович.

"Талан" Старицький композиція

Твір поділений на 5 дій. Є позасюжетні елементи (Присвята М.Заньковецькій, діалоги та монологи, ремарки, інтер'єри та декорації.

Експозиція - знайомство з місцем подій, акторами.

Зав'язка - актори готуються до вистави, Квятковська перешкоджає Лучицькій, Квітка закоханий у актрису.

Розвиток дії - хвороба Лучицької; вона переїздить жити до Квітки; Марія нещасна в його родині; у театрі виникають проблеми після від'їзду Лучицької; її повернення на сцену.

Кульмінація - виступ Лучицької, знеславлення її гри інтригами Квятковської.

Розв'язка - трагічна смерть артистки у колі друзів та шанувальників.

Драму "Талан" М. Старицький присвятив Марії Заньковецькій - видатній акторці, яка високо піднесла українське сценічне мистецтво.

У драмі "Талан" М. Старицький ставить і розв'язує з демократичних позицій низку важливих на той час проблем, зокрема таких, як доля митця в буржуазному суспільстві, ставлення цього суспільства до митця перед народом та боротьба за реалістичні шляхи розвитку мистецтва.

Події, змальовані в драмі, відбуваються в добре відомому для Старицького мистецькому світі. Чудово знаючи стан театральних справ на Україні, добре розуміючи велике значення сценічного мистецтва в житті народу, драматург правдиво відтворив важкі умови життя та праці акторів українських театрів. Він показав, що причиною цього було буржуазно-поміщицьке суспільство з його антигуманними законами життя та розтлінною мораллю.

Старицький уперше в українській літературі порушив тему життя та творчих буднів українських акторів. Ця п'єса, як зазначає автор у назві, "Із побиту малоруських акторів".

Драматург зображує діяльність прогресивних митців, що прагнуть своєю сценічною працею вірно служити народові. Борючися проти апологетів безідейного мистецтва, мистецтва для розваги, вони захищають основні принципи реалістичного, народного театру, його могутню соціально-виховну роль. Такими є Степан Безродний, Марко Жалівницький, Ганна Кулішевич та інші актори. До належить і молода талановита актриса Марія Лучицька.

У театрі Лучицька веде тривалу боротьбу проти сваволі та інтриг з боку бездарної артистки Катерини Квятковської, деспотичного антрепренера трупи Юрія Котенка, продажного репортера газети Аврама Юрковича та інших. Усі вони не тільки заважають творчій праці актриси, але й прискорюють її трагічний кінець.

У драмі "Талан" основну увагу драматург зосереджує на всебічному розкритті образу Лучицької, на показі її сценічного та особистого життя. Інші персонажі зображені блідніше: вони власне підпорядковані більш широкому розкриттю образу головної героїні твору.

Користуючись великим успіхом на сцені, Лучицька прагне до особистого щастя, не розуміючи того, що воно для неї можливе лише в натхненній творчій праці на користь народу.

Трагічна смерть артистки - типове явище у класовому тодішньому суспільстві, панівні кола якого вороже ставились як до справжнього мистецтва, так і до талановитих діячів сцени.

Тема "Талан" - зображення життя інтелігенції, театру, життєвого вибору служителів мистецтва.
Аналіз твору "Талан" ви можете доповнити, додавши через коментарі ідею, головну думку.
Автор: J. G. (Джей Джи) У рубриці: 9 клас

# data[].attributes.attachment_link.title
"Талан" Старицький аналіз

# data[].attributes.attachment_link.description
Рік написання - 1893 Жанр - соціально-побутова драма Тема - зображення життя українських професійних акторів. Ідея - "боротьба, яка одбилася в душі людини" (Л.Старицька- Черняхівська). Проблематика - особистість і мистецтво, життєвий вибір, кохання і покликання "Талан" головні герої: 1 група - творча інтелігенція: Марія Лучицька, Степан Безродний, Марко Жалівницький, Ганна Кулішевич, Роман Лемішка; 2 група - бездари - заздрісники: Квятковська, Костенко, Юркович.

# data[].attributes.headline
І Франко Мойсей

# data[].attributes.subject
І Франко Мойсей

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поема "Мойсей" - одна з вершин творчості І. Франка. У ній на основі біблійного сюжету показано шлях нації до незалежності, непрості взаємини пророка i народу. Ми охоче допоможемо вам осягнути цей глибокий філософський твір!

Хоч поема філософська і має глибокий зміст, хвилюватися нема причин 🙂 Прочитавши цю статтю, ви зрозумієте тему та ідею поеми "Мойсей", познайомитесь з персонажами твору, отримаєте уявлення про його композицію та сюжет. А скорочений переказ взагалі поставить усі крапки над "і" у розумінні твору.

Якщо маєте вільну годину, радимо перечитати повний текст поеми або прослухати аудіокнигу. Римування твору сприяє легкому читанню і сприйманню на слух.

Автор тексту далі - Дмитро Заєць.

"Мойсей": характеристика твору

Тема "Мойсея"

Тема народу, його минулого й майбутнього, історичного призначення і місця серед інших народів - одна з провідних у творчості митця.

Жанр "Мойсея"

За жанром "Мойсей" - філософська поема.

Композиція поеми "Мойсей"

Твір складається з прологу й 20 пісень (роздумів).

Історія створення поеми "Мойсей"

Поштовхом до створення образу Мойсея була скульптура Мікеланджело - образ біблійного Мойсея, яку побачив І.Франко, перебуваючи в 1904 р. в Італії. Пролог був написаний після закінчення поеми, і в ньому поет закликав сучасників і потомків до духовної єдності.

Система римування поеми "Мойсей"

Пролог написано терцинами, які вперше застосував Данте в "Божественній комедії". Це строфа з трьох рядків п'ятистопного ямба.

Перший рядок в терцині римується з третім, а середній - з першим і третім рядком наступної строфи. Виникає своєрідний ланцюг рим: аба, бвб, вгв. Рими у Франковому творі тільки жіночі (з наголосом на передостанньому складі). Терцини звучать урочисто, піднесено, патетично.

Якщо пролог написано ямбом, то основну частину - анапестом.

Основна ідея поеми "Мойсей"

Поема розкриває глибоку віру поета в невичерпні сили народу, в те, що попри тяжкі поневіряння, український народ матиме щасливе майбутнє.

Сюжет поеми "Мойсей"

В основу поеми "Мойсей" Франко поклав біблійний сюжет. Він не переспівує біблійну історію, а використовує лише один її фрагмент: поет вперше ставить своїх героїв перед очі читачеві вже після сорока років їх блукання пустелею, у той момент, коли ізраїльтяни на чолі з Мойсеєм
наблизилися до обіцяної землі Палестини.

Саме тепер Мойсей поступово втрачає авторитет: народ нарікає й бунтується, забуває про Божі заповіді та обіцянки. Датан і Авірон забороняють Мойсею промовляти до народу, погрожуючи закидати його камінням.

Пророка, що втрачає віру в Божий промисел, карає Бог:
А що ти усумнивсь на момент
Щодо волі моєї,
То, побачивши сю вітчину,
Сам не вступиш до неї.

Але зі смертю Мойсея не вмерли його ідеї та наміри: Єгошуа, "князь конюхів", продовжує справу пророка і провадить ізраїльтян до обіцяної землі.

Велику увагу при розгляді твору, безперечно, привертає пролог, який, на перший погляд, має цілком віддалену сюжетну тему. І справді, у пролозі І.Франко звертається не до ізраїльського, а до українського народу.

За характером вислову пролог поділяється на дві частини: у першій переважають риторичні запитання, які викликають сумніви в державотворчих задатках українського народу, у його гідності та честі. У другій частині сумнів долається, а замість нього з'являється віра і спроможність народу віднайти себе:
Та прийде час, і ти огнистим видом
Засяєш у народів вольних колі,
Труснеш Кавказ, впережишся Бескидом,
Покотиш Чорним морем гомін волі.
І глянеш, як хазяїн домовитий,
По своїй хаті і по своїм полі.

Таку саму структуру має і сама поема: ізраїльський народ сумнівається в можливості здобуття обіцяної землі, але зрештою знаходить її. Отже, без прологу поема "Мойсей" сприймалась би зовсім по-іншому, пролог поглиблює зміст твору, надає йому ознак притчі-оповіді з подвійним сенсом, коли за наявним сюжетом приховується глибший, потаємний зміст.

Основні персонажі поеми "Мойсей":

Характеристика персонажів поеми Івана Франка "Мойсей"

Мойсей

Головний герой поеми - Мойсей - це сивочолий пророк, його волосся "біле, як сніг", він фізично слабкий через старий вік, проте дуже міцний духовно:

В образі Мойсея автор наголошує саме на протиставленні фізичної слабкості та духовної величі, краси душі пророка:

Відданий своєму народові, Мойсей беззавітно його любить і бореться за його визволення, але на хвилину й він засумнівався у своїй вірі. Таким чином, поет показав, що вождь не повинен мати жодних сумнівів у справедливості обраного ним шляху.

У конфлікті з народом - трагедія Мойсея як пророка.

Демон зневіри Азазель

Демон зневіри Азазель - злий дух, що з'являється перед пророком у пустелі і отруює його душу сумнівами, вириває з неї розпачливий крик: "Одурив нас Єгова!". За зневіру цю Мойсей був покараний: він помер на порозі землі своїх предків, побачив її, але не вступив на неї.

Авірон і Датан

На шляху до високої мети Мойсею перешкоджають Авірон і Датан - дрібні людці, що вважають за мету не великий ідеал, а мізерну особисту користь, намагаючись демагогічно схилити до цього ж маси.

"Лихими демонами громади" зобразив Іван Франко цих ворогів Мойсея. Вони прагнуть відвернути народ від обраного шляху, яким веде Мойсей. В образах Датана і Авірона поет викриває зрадників революційного руху, реформістів і угодовців. Словами Мойсея він картає антинародну сутність їхніх демагогічних заяв,
спрямованих в дні бунту на захист спокою як "найблаженнішого стану".

Єгошуа

"Князь конюхів" Єгошуа - новий ватажок єврейського народу після смерті пророка Мойсея, який продовжує його справу, надихає свій народ не здаватися й продовжувати шлях до "обітованої землі".

Іван Франко "Мойсей": скорочений переказ

Пролог

У пролозі автор звертається до свого "замученого, розбитого" народу, який стоїть на роздоріжжі й не знає, куди йти:
Народе мій, замучений, розбитий,
Мов паралітик той на роздорожжу,
Людським презирством, ніби струпом, вкритий!
Твоїм будущим душу я тривожу,
Від сорому ... заснути я не можу.

Саме його майбутнім і тривожиться поет. Він не вірить, що судилося йому "в сусідів бути гноєм", що його долею буде "укрита злість, облудлива покірність".

"Невже ж задарма стільки серць горіло... найсвятішою любов'ю", невже "задарма край твій весь политий кров'ю твоїх борців?" - звертається він до українців. І сам собі упевнено відповідає:
Не самі сльози і зітхання
Тобі судились! Вірю в силу духа
І в день воскресний твойого повстання.

Пісня І

Коли після сорока років безперервного блукання по пустелі єврейський народ під проводом пророка Мойсея нарешті дійшов до Палестини, "обіцяного краю", люди зневірилися, почали бунтувати:

Це був уже не народ, а "кочовисько ледаче", і тільки діти гралися: воювали, зводили міста з піску.

Пісня II

Лише один Мойсей вірить у здійснення світлої мрії:

Молоде покоління вже не хоче прислухатися до його слів, для них є цінністю щось конкретне, матеріальне, а не красива казка. Супротивників Мойсея очолили Датан і Авірон, які налаштовували народ проти пророка:

...На пророцькі слова їх одвіт:
"Наші кози голодні!"
І на поклик його у похід:
"Наші коні не куті".
На обіцянки слави й побід:
"Там войовники люті".

Коли Мойсей спробував застерегти євреїв від нового Божого гніву, Авірон звинуватив його у богохульстві. А Датан навіть домігся того, що на зборах синів Ізраїля було прийнято ухвалу, спрямовану проти Мойсея:

Пісня III

Вечір. Люди займаються буденними справами, говорять, що треба буде кудись перекочовувати. Авірон радить піти в край Мадіан, а Датан пропонує йти далі, але не в край обіцяний. Раптом зі свого намету виходить старий Мойсей. Він прямує на майдан, хоче стати на великий камінь, щоб виголосити промову:

Люди вагаються - "розбити", розтоптати його чи пошанувати того, кого "батьки і діди звали батьком народу".

Пісні IV-V-VI

Мойсей переконує людей, що виконує Божу волю - вивести їх із неволі, інакше вони б і досі "гнули шиї в Єгипті". Він порівнює єврейський народ з Божою стрілою, яка повинна летіти в намічену ціль. Чи ж годиться натягнутій стрілі говорити : "Я бажаю спокою"?

Щоб люди краще зрозуміли Мойсея, він розповідає їм казку-алегорію про те, як дерева обирали собі короля. Не погодився ні ліванський кедр, бо він і так окраса землі, ні пальма, ні рожа, ні дуб, ні береза: всі були зайняті своїм. Хтось, жартуючи, запропонував терен обрати, і той погодився, сказавши, що здобуватиме поле для дерев, хоч самому не треба, буде пристановищем звіру і птаху, робитиме все, щоб росли дерева краще, а він гинутиме на шляху за них.

Пророк пояснив зміст своєї розповіді, сказавши, що дерева - це народи землі, а король - виконавець Божої волі. Коли Бог творив усі народи, то "заглядав всім у душу й вибирав серед них проводиря всього людства". Бог обрав терен, "непоказний на вроду", який "не має... слави собі ані з цвіту, ні з плоду", і вклав йому "в душу свій скарб", щоб він був "мов світило у тьмі, мов скарбник його слова".

Проте євреї зневажили заповіт Єгови, і Мойсей сказав, що їх чекає тяжке покарання.

Пісні VII-VIII

Авірон сказав, що доля, яку пропонує людям Мойсей, - це доля "того осла", який носить у зав'язаних міхах хліб для інших, а сам залишається голодним. І запропонував поклонитися іншим богам - Ваалу й Астарті.

Продовжуючи кепкувати з Мойсея, сказав, що бути б тому громадською нянькою для дітей і розповідати їм казки.

Слідом за Авіроном Датан став звинувачувати Мойсея у давній нібито зраді народові Ізраїлю. Тепер ізраїльтян через нього залишилася жменька, і веде він їх знову в неволю до єгипетського фараона. Мойсей сказав, що Датану, як і Авірону, не доведеться побачити Ханаану.

Датан вирішив вигнати Мойсея з табору, закричав, але ні в кого не піднялася рука це зробити. Пророк знову закликав народ стерегтися.

Пісня X

Мойсей відчув, як серце його переповнюється любов'ю до свого народу. Оскільки люди вирішили прогнати його, він піде сам "до межі Ханаану", а народ згодом піде за ним "як за мамою діти". І пішов у степ.

Пісня XII

Мойсей залишився один. Він щиро молився до Бога, благаючи підтримати його в скрутну годину. Сорок років він працював, намагаючись зробити з рабів народ за Божою подобою. Як коваль, "клепав... серця і сумління народу", але, здається, даремно.

Мойсей благав Бога озватися до нього, але "мовчала пустиня німа".

Пісня XIII

Раптом Мойсей почув голос. Йому здалося спочатку, що це говорить його "власне горе шалене", але це було не так. Голос почав допитуватися, чому Мойсей взявся вести ізраїльський народ: через гордощі, через сором чи через щось інше. Голос став спокушати Мойсея, намагаючись довести йому марність справи, якій він присвятив життя:

"Може, голос, що вивів тебе
На похід той нещасний,
Був не з жадних горючих купин,
А твій внутрішній, власний?"

Коли пророк спитав, хто з ним говорить, той відповів: "Я Азазель, Темний демон пустині".

Пісня XIV

Мойсей все більше став сумніватися у правильності шляху, обраного сорок років тому. У його серці "важка боротьба ішла з самим собою". Може, хай би єврейський народ залишався там, де був, бо "старі гнізда лишили, а нові
здобути нема ні охоти, ні сили"?

Пісня XV

Євреї побачили, як на верхівці гори стоїть якась гігантська постать, простягши до неба розкинуті руки. Це Мойсей, молячись, розмовляв із Богом, і його тінь падала аж на шатри. Люди боялися, щоб пророк їх не прокляв.

Пісня XVI

Вночі Мойсей знову почув голос, який твердив, що Бог не може керувати ні поодиноким камінцем, ні навіть пилом, не те що народом. Голос розповів давньогрецьку легенду про сліпого гіганта Оріона, який прямував до сонця, щоб здобути зір. За поводиря взяв хлопчика, та так і не дійшов, бо дитина показувала щоразу в інший бік - то на схід, то на захід, відповідно до того, як рухалося сонце. (Гігант у цій розповіді символізує людство, яке поспішає до незримої мети, прагнучи осягнути невідоме й фантастичне, руйнуючи при цьому "рідне й знайоме"). І знову залунав демонський сміх

Пісня XIX

Раптом задрижала земля, почувся грім, знялася буря. І тут з'явився Бог - Єгова. Коли все стихло, Мойсей почув голос Бога. Єгова пояснив пророкові, для чого той вивів синів Ізраїлю з Єгипту. Треба було духовно зміцнити обраний народ, підготувати до майбутніх випробувань, адже їм судилося "світ здобувать, його соки і скарби".

Поступ людства - це не скарби земні, а пошук духовності, невгамовна жага вдосконалення. Саме цей шлях веде до "обітованого краю". А
через те, що Мойсей на хвилину засумнівався в Богові, Бог вирішив: йому не дано буде побачити обіцяний край, він помре на порозі своєї мети:

"Тут і кості зотліють твої
На взірець і для страху
Всім, що рвуться весь вік до мети
І вмирають на шляху!"

Мойсей помирає.

Пісня XX

Євреї побачили, що Мойсея на скелі немає, і всіма опанував жах, усі поглядали, "мов убійці, що вбили у сні найдорожчу людину".

Але що це? Вихор в степу? Здійснення пророцтва? Раптом в оточенні парубоцтва з'явився ватажок, "князь конюхів" Єгошуа. Він закликав євреїв: "До походу! До бою!" Ще мить - і всі в одному пориві зірвуться з місця, ліниві кочівники перетворяться на завойовників, героїв: "Авірона камінням поб'ють, а Датана повісять".

І підуть вони в безвість віків,
Повні туги і жаху,
Простувать в ході духові шлях
І вмирати на шляху...

***

Опрацьовуючи літературні твори, ви не лише готуєтесь до виконання частини "Українська література". Ви паралельно здобуваєте ідеї для творчої частини тесту - власного висловлення. Прочитавши статтю, присвячену тому чи іншому літературному твору, замисліться: "Які потенційні теми власного висловлення можна пов'язати з цим літературним твором?"

Пропонуємо відкрити для себе 10 фішок творчого завдання ЗНО, а також підписатись на Цитати для творів ЗНО: 30 тем.
Готуєтеся до ЗНО з української і не знаєте, з чого почати або що ще вивчити? Запишіться на наш короткий, але дуже повчальний відеокурс 5 найпроблемніших завдань ЗНО. Це безкоштовно!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Заєць

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Франко "Мойсей": аналіз твору, характеристика персонажів, скорочений переказ. - 200baliv

# data[].attributes.attachment_link.description
Поема "Мойсей" - одна з вершин творчості І. Франка. У ній на основі біблійного сюжету показано шлях нації до незалежності, непрості взаємини пророка i народу. Ми охоче допоможемо вам осягнути цей глибокий філософський твір! Хоч поема філософська і має глибокий зміст, хвилюватися нема причин 🙂 Прочитавши цю статтю, ви зрозумієте тему та ідею поеми "Мойсей", познайомитесь з персонажами твору, отримаєте уявлення про його композицію та сюжет.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мойсей - Іван Франко, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Мойсей" (автор: Франко Іван Якович) онлайн; Читати книгу в Бібліотеці української літератури

# data[].attributes.attachment_link.title
Франко Іван - Мойсей, контрольні запитання до твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Відповіді на контрольні запитання до твору "Мойсей" Івана Франка