# data[].attributes.body
Empati, sympati, medfølelse
Paste til pædagogik og psykologi!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi kan have sympati med en der har brækket benet. Være empatisk overfor en der har brækket benet. Og vi kan have medfølelse med en der har brækket benet.

De tre ord empati, sympati og medfølelse bruger vi ofte lidt tilfældigt og de kan i en vis udstrækning have tilsvarende betydning. Så der er god grund til forvirringen.

Men selvom de tre ord som begreber er i nær familie med hinanden, betyder de langt fra det samme.

Empati betyder at du mærker hvad et andet menneske mærker. Sympati betyder at du forstår hvad det menneske mærker. Og medfølelse er ønsket om at mindske den smerte (følelsesmæssig eller fysisk) som det andet menneske oplever.

Lad os se lidt nærmere på det:

Empati

Empati er en indre oplevet og sanset (måske endda) fysisk fornemmelse af hvad et andet menneske oplever og mærker i en given situation.

Hvis jeg får en finger i klemme i hoveddøren, vil du let reagerer med et helt automatisk AU! og måske endda mærke smerten i fingrene.

Videnskabeligt forklarer nogle denne forbundethed med andre via spejlneuronerne. Andre forklarer det via nervesystemet som den empatiske resonans. Under alle omstændigheder er det evnen til at mærke andre, der også er afgørende når vi taler om at have god kemi med nogen.

Det er ikke altid at vi automatisk mærker hvad andre mærker, derfor bruger vi også vores forestillingsevne. Vi taler om det i daglig tale som at 'forestil dig at være i hans sted' eller 'gå en dag i hans sko'. Indlevelse kalder vi det. Vi genkender eller forestiller os hvordan andre har det i en given situation.

Empati er ikke kun for svære følelser, det er også det der gør at glæde og overskud smitter. Når nogen griner, kommer vi til at grine med, selvom vi ikke nødvendigvis syntes det var vældig sjovt fra starten.

Sympati

Sympati forveksles tit med empati. Men der er faktisk stor forskel. Sympati er når vi forstår med vores intellekt, hvad et andet menneske oplever.

'Jeg forstår det er svært for ham' - betyder langt fra at jeg mærker og oplever det han gør. Der er mere afstand til det der er sket.

Sympati er der hvor kommentarer om eller til andre i svære situationer kan blive nærmest umenneskelige. I hvert fald u-empatiske. Som f.eks. 'Ja, det er da synd for hende at datteren er syg, men i det mindste har hun da en søn der fungerer godt'.
Eller 'Ikke rart at brække benet, men hun har jo både mand og gode naboer der hjælper hende, så det går vel nok'.

Sympati er altså en mental og mere distanceret forståelse end den empatiske indlevelse. Sympati er der hvor vi forstår hvad et andet menneske går igennem, men vi er ikke berørte af det på samme måde som i den empatiske forståelse der er mere fysisk eller sanselig.

Medfølelse

Medfølelse er et skridt videre end empati og sympati. Medfølelse er ønsket om at lindre lidelse eller smerte eller svære følelser. Det betyder at medfølelse altid starter med en empatisk genkendelse, og derudfra springer så et ønske om at mindske den smerte (fysisk eller følelsesmæssig) som vi genkender.

'At føle med' et menneske, forstår vi i daglig tale ofte som at 'lide med' eller 'at have medlidenhed med'. Altså som noget besværligt, noget tungt, ubehageligt næsten. Vi har ikke en tradition for at bruge ordet medfølelse særlig meget. Og måske derfor forbinder vi det mere med noget føle-føle noget hvor det hele får lov til at være irrationelt, eller tungt eller svært eller at sidde fast i noget. Alt sammen noget vi helst ikke vil i særlig lang tid.

Men medfølelse er faktisk meget meget mere nuanceret.

At have medfølelse er noget vi alle kender til. Det er noget vi jævnligt møder hos andre og som vi gerne lapper i os, når vi har brug for det. Til trods for vores sproglige mangler på området, mangler vi ikke evnen til medfølelse. Overhovedet.
Lad mig illustrere det med et eksempel jeg tror du kan genkende:
Du er ude og købe ind og møder en god ven eller bekendt. Inden I snakker sammen registrere du at hun/han hænger lidt med hovedet i dag. du bliver automatisk lidt mere opmærksom, og spørger måske hvordan vedkomne har det. Selvom I måske blot snakker sammen i 60 sekunder, får du sikkert også sagt noget i stil med 'det lyder da ikke rart, hvem hjælper dig?' og måske noget i retning af 'den reaktion er da ikke så mærkelig, sådan ville jeg også ha' det'.

Den dagligdags situation indeholder de tre elementer som al ægte medfølelse har:

opmærksomhed (nysgerrighed, åbenhed)

fælles menneskeligt perspektiv (se situation som almen menneskelig)

venlighed (ønsket om at hjælpe, støtte)

De skal alle tre være der, for at vi oplever andre som medfølende.

Hvis de samme ord kommer ud af en der står med næsen ned i mobilen, så oplever vi det ikke medfølende, fordi opmærksomheden ikke er der.

Hvis de samme ord kommer ud af en der samtidig kigger på os, som om vi selv er skyld i det hele - så oplever vi det heller ikke medfølende.

Hvis de samme ord kommer ud af en der ikke reelt ønsker at hjælpe eller ikke har et reelt ønske om at vi får støtte andet (og måske mere relevant) steds fra - oplever vi det heller ikke medfølende.

Det fælles menneskelige perspektiv er måske det der er sværest at genkende. så lad mig knytte et par ord til det:
At se et menneskes situation fra det alment menneskelige perspektiv, løfter det ud af det personlige. Det betyder bl.a. at der ikke er skyld og skam i vurderingen og mødet. Men en almen anerkendelse af at som menneske er det da ikke let/ rart/ behageligt at opleve.

Det betyder alverden. Det er det der gør at vi får løftet vores egen smerte og ubehag ud over vores personlige selvkritik eller oplevelse af at være en fejltagelse - og begynder at kunne se det som en del af en almindelig menneskelig oplevelse.

Medfølelse kan som sagt udvises uden at ordet bruges.

Vi har sikkert alle sammen oplevet medfølelse fra andre, blot ved deres evne til at lytte. Når vi bliver lyttet til med et åbent sind der er nysgerrigt og opmærksomt, ser et større perspektiv for os og som samtidigt har et ønske om at lindre eller støtte - så er det medfølelse vi oplever. Selv uden et ord er sagt.

Medfølelse har en lang række fysiologisk positive reaktioner, idet vores nervesystem simpelthen slapper mere af når vi oplever medfølelse.

Medfølelse er også tværkulturelt noget som alle kulturer kender til. Faktisk ligger det i vores gener så dybt at vi sikkert ikke var her som race med mindre vi evner medfølelsen. Vores små babyer kan ikke overleve med mindre forældre evner basal grad af medfølelse - at fornemme hvordan de har det, at se det der udtrykkes som et alment menneskeligt udtryk for noget genkendeligt, samt at ønske at lindre, støtte og hjælpe den lille.

På tværs af kulturer, er de udtryk for medfølelse, som altid ses: At give fysisk varme, At bruge blød stemme (og blide ansigtsudtryk), og at røre blidt (knus, aen).

Bliver du drænet af andre? Eller arbejder du med andre?

Medfølelse er kilden til at blive ladet op igen.

Medfølelse er det der kan hjælpe os tilbage til os selv når vi er i situationer der dræner os over længere tid.

Når vi arbejder med andre mennesker, er medfølelsen det vigtigste element vi kan have med bevidst. Empatien kan dræne os - for det at mærke andre menneskers følelser er udfordrende og hårdt i længden.

Medfølelsen kan vi vende både mod den anden og os selv - og derved få energien frem igen, så vi kan blive ved at hjælpe uden at blive udkørte, udbrændte, stressede og deprimerede af det
Se her mere om mine tilbud til dig der arbejder med omsorg og relationer. http://nordic-compassion.dk/resiliens/

# data[].attributes.attachment_link.title
Forskellen på empati, sympati og medfølelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi kan have sympati med en der har brækket benet. Være empatisk overfor en der har brækket benet. Og vi kan have medfølelse med en der har brækket benet. De tre ord empati, sympati og medfølelse bruger vi ofte lidt...

# data[].attributes.headline
Hvordan mødes personer med autisme på en god måde?

# data[].attributes.subject
Hvordan mødes personer med autisme på en god måde?

# data[].attributes.body
Mennesker på autismespektret er udfordrede bl.a. i deres evne til at kommunikere. Derfor er det hensigstmæssigt, at have en viden om og nogle redskaber til, hvorledes kommunikationen kan forbedres i arbejdet med mennesker med autisme.
Her følger 14 gode råd: 1. Afdæk den foretrukne kommunikationsform (face to face, mail, telefon, visuelle hjælpemidler osv)
2. Opstil enkle regler for samtalen
3. Begræns antallet af mødedeltagere (lad evt. en pårørende medvirke)
4. Anvend roligt og rummeligt mødelokale (sansefølsomhed)
5. Hold korte møder (tab af koncentration og usikkerhed)
6. Lav en mødeindkaldelse med tydelig dagsorden (Hvor, Hvorlænge, hvem, hvorfor, hvordan)
7. Vær tydelig i din rolle (værtsskab)
8. Vær konkret i samtalen (undgå åbne spørgsmål)
9. Vær opmærksom på særinteresser (brug ressourceblomsten og påstandsskalaen)
10. Hav fokus på autismespecifikke udfordringer (kommunikation, sociale, forestillingsevne)
11. Afgræns og tydeliggør konsekvenser af valg (mindmap, perspektivcirklen)
12. Udsend fyldigt referat (vanskelighed ved at filtrere indtryk og budskaber med det samme - nemmere i et referat)
13. Opstil korte og præcise mål for indsatsen (Skaleringsspørgsmål, måltrappe)
14. Opstil enkle regler for opstart af indsatsen (Skab forudsigelighed)
Kilde: Guide til autismevenlig kommunikation Gentofte Kommune.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvordan ved du, om du gør det rigtige?

Hvordan ved vi, om det, vi gør for at understøtte kommunikation, er det rigtige? Hvad kan vi lægge mærke til, som fortæller os, at vi er på rette spor? At vores indsats hjælper det barn eller den voksne, vi sidder over for til at kunne kommunikere på en måde, der er nyttig, positiv og meningsfuld for personen?

I en typisk udvikling, vil en stor del af den tidligste kommunikation, handle om 'at kommunikere for at kommunikere'. Selv om kommunikation bruges til at udtrykke konkrete behov og ønsker, handler en stor del af kommunikationen om at indgå i gentagne, gensidige, glædesfyldte udvekslinger med blikke, lyde, smil og kropskontakt. I de samspil mærker spædbarnet, at det kan være sammen med andre, at det bliver hørt, at det kan høre andre, at det kan forstå andre og selv blive forstået. Og dets omsorgspersoner mærker tilsvarende, at de gennem deres måde at være på, støtter barnets lyst til at kommunikere og være i samspil.

For de fleste sker den alt dette på en naturligt, frit flydende måde, lige fra vi bliver født. Og når vi fra omkring halvandetårsalderen i stigende grad tilegner os talesprog, bygger det på utallige gentagelser af samspil, lege og dialoger. Det er samspil, som i starten er kortvarige, enkle og langsomme, men som op igennem de første 18 måneder af vores liv bliver mere og mere komplekse, righoldige, nuancerede og langvarige. I disse samspil, vil de voksne typisk (uden at tænke over det) lade den endnu uerfarne kommunikationspartner (barnet) lede og føre - og lade deres egne input bygge på følsom afstemning til barnet.

Men ved nogle tilstande og handicap, kommer denne kommunikative udvikling ikke af sig selv. Det gælder fx ved autisme, multiple og svære funktionsnedsættelser, intellektuelt handicap/udviklingshæmning, medfødte hjerneskader m.v. Det betyder også, at man som forælder til et barn med såkaldte kommunikationshandicap, ikke lige så nemt finder de "pejlemærker", som fortæller én, at man gør det rigtige for at understøtte sit barns kommunikationsudvikling.

Fysiske funktionsnedsættelser kan gøre, at personen har sjældnere eller svagere signaler, så det bliver svært at vide, hvad man skal svare på. Måske kommer man til at fokusere mere på konkrete behov og ønsker, mens den mere nuancerede kommunikation er sværere. Vanskeligheder med sanseforarbejdning (fx ved autisme), kan gøre, at man som forælder kommer til enten at være "for lidt" eller "for meget" (så man overvælder personen). Hos nogle børn med autisme, er signalerne måske atypiske; de adskiller sig fra de signaler, mange andre børn har, og man ved ikke helt, hvad man skal svare på. Intellektuelt handicap kan betyde nedsat processeringstid, som kan gøre det sværere at finde et naturligt "flow" i samspillet.

Det kan også være, at råd fra fagfolk har haft et snævert fokus på fx målrettet, funktionel kommunikation ("Jeg vil gerne have vand" eller "Jeg vil på legepladsen") og mindre om den del af kommunikationen, der støtter barnet i "bare at være social" eller at "kommunikere for kommunikationens skyld." Eller man har fået råd, der fokuserer på talesprog og symbolsk forståelse, mens de ikke-verbale dele af kommunikationen ikke berøres så meget. Det kan betyde, at man er mindre fokuseret på disse sociale, og ofte ikke-verbale, aspekter af kommunikationen, kommunikationens basale grundlag, og mere på brugen af symboler, billeder, ord og begreber.
Hvordan ved jeg, om jeg gør det rigtige?
Hos både børn og voksne med kommunikationshandicap er der altså mange udfordringer, der kan gøre det sværere for forældre og andre omkring personen at opfange de signaler, der kan fortæller os, om vi har fat i (noget af) det rigtige. Så, hvordan kan vi i samspillet med børn og voksne med kommunikationshandicap vide, om det, vi gør for at understøtte kommunikation, er det rigtige? Hvordan føles det at være på rette spor med hensyn til kommunikation? Hvilke ting kan vi lægge mærke til hos os selv og hos de(t) menneske(r) med kommunikationshandicap, vi er tæt på i dagligdagen, enten derhjemme eller som medarbejdere?

Selv om svaret på dette altid er individuelt og noget, vi mærker hos os selv, gennem et vedholdende, glædesfyldt og fokuseret arbejde med kommunikation, er der nogle erfaringer, der går igen, når vi begynder at mærke, at vi har fat i det rigtige.

Jeg har nedenfor samlet otte tegn, der indikerer, at du er på rette vej. At det, du gør sammen med barnet/den voksne, er noget, der understøtter hans eller hendes kommunikative udvikling. De otte tegn er gennemgående erfaringer hos både mig selv og de mange forældre og fagfolk, der arbejder med at understøtte kommunikation gennem Intensive Interaction. Otte tegn på, at man som kommunikationspartner er på rette vej lige nu:
1. Gentagelser er ikke længere bare gentagelser
Det allervigtigste, du kan gøre for at fremme samspil er at tune nøje ind på de signaler, der kommer fra barnet eller den voksne. Når du lytter mere nøje og afstemt, vil du begynde at lægge mærke til nye nuancer: hvordan stemmens klang ændrer sig i løbet af en lyd. Hvordan nogle bevægelser virker mere viljes-styrede end andre. Og med tiden, vil de lyde, bevægelser og handlinger, du før så som gentagelser, vise sig ikke at være helt de samme. Det kan hjælpe dig til at se, at en gentagelse aldrig kun er en gentagelse. Følgende er et eksempel på dette hentet fra praksis:

"Jeg satte mig ned ved siden af ham og lyttede til hans lyd. Oooo-u-oooo. Den lyd havde han sagt mange gange før, og han var vant til, at andre gentog lyden, at han sagde den igen og så videre. Men det havde ikke ofte ført til dybere udvekslinger. Det, jeg forsøgte nu, var at lytte mere opmærksomt og intenst. Jeg tror, jeg lyttede efter nuancer; jeg prøvede at gøre mig virkelig umage med at lytte til, hvordan han brugte stemmen. Hvordan hans lyd blev mere blød hen mod slutningen af lyden. Frem for med det samme at svare ham, gjorde mig umage med at lytte. Og da jeg gentog, aflæste jeg ham imens og prøvede på at forme min stemme på samme måde. Han sagde lyden igen på samme måde, og jeg lyttede meget nøje, før jeg igen svarede. Gangen efter sagde han den samme lyd, men alligevel ikke helt. Hvor han før havde sagt lyden ud i ét, begyndte han nu at lave en lille pause, et lille ophold, så han sagde oooo......u-oooo! Da jeg prøvede at gentage lyden på denne måde, gjorden han 'turen' efter pausen endnu mere tydelig, og så op på mig med en blikkontakt, jeg ikke før havde oplevet. Han gjorde gradvis pausen endnu længere, og brugte også sine hænder til at ae mig på kinden, mens han havde blikkontakt."

Hvis vi ser 'gentagelser som bare gentagelser' er det ikke sikkert, vi ser de nuanceforskelle, der kan give adgang til mere kommunikation. Derfor kan det være nyttigt helt fra starten at lægge mærke til nuancer og se hver gentagelse som noget, der i princippet er nyt. Men det at opleve, at gentagelser ikke bare er gentagelser kan også være resultatet af at have givet plads til de samme lege, de samme lyde, de samme bevægelser, de samme dialoger mange gange - med en forståelse af, at gentagelse aldrig bare er gentagelse.
2. Øget evne til opmærksomhed - du ser mere
En af de ting, der måske allertydeligst fortæller dig, at du har fat i noget rigtigt, er noget, der på en måde sker med dig selv: Du opdager, at du lægger mærke til mere. At din egen evne til opmærksomhed er øget. At du, selv på dage, hvor barnet eller den voksne ikke gør så meget, har øje og øre for flere ting. Selvfølgelig kan dette ske samtidig med, at hun eller han rent faktisk gør mere. Men sammen med det oplever du måske, at din egen evne til at være opmærksom, lytte og se er blevet bedre. Du kan have fornemmelsen af, at uanset hvor lidt eller hvor meget, hun eller han gør i dag, så er du der til at se, lytte og bemærke. Nogle gange vil du simpelt hen opdage, at du ikke længere ser på personen på samme måde. At du slet ikke kan lade være med at bemærke detaljerne i de ting, personen gør, hans/hendes måde at vise glæde ved bestemte ting, rytmen i den måde, hun/han gør tingene på.
3. Personens repertoire bliver udvidet
Hos typisk udviklede spædbørn kan det set ud til, at nye skridt, nye færdigheder, nye lyde, øget blikkontakt, begyndende lege osv. bare kommer af sig selv. Men fra spædbarnsforskningen ved vi, at alt dette udvikles i nøje afstemte samspil, hvor omsorgspersonerne spiller en vigtig rolle. Hvis du gennem Intensive Interaction har fået fat i de principper, der tillader dig at spille denne rolle, vil et vigtigt tegn på det være, at den person, du støtter og hjælper, med tiden begynder at gøre nye ting.

Når du giver personen mere plads til at udforske det, hun/han kan, uden at have travlt, giver du også med tiden mulighed for, at hun eller han selv kan tage nye skridt på en tryg og sikker måde. Når du ikke har travlt med at "fylde på", men i stedet lader barnet/den voksne udforske gentagelser, giver det mulighed for, at hun eller han kan træne sit eksisterende repertoire og gennem dette komme til at føle sig stærk, tryg og sikker nok til at lave små variationer.

Et voksende repertoire kan i starten se ubetydeligt ud. Det er måske det, at personen forlænger en af sine lyde, eller at hun eller han bruger blikkontakt kortvarigt i en leg, hvor hun ikke har gjort det før. Et udvidet repertoire kan også være det at begynde at pludre, bruge ord og sætninger. For en person med fuldt udviklet talesprog kan et udvidet repertoire være det, at andre kommunikationskanaler inddrages, fx blikkontakt, flere ansigtsudtryk, flere pauser, hvor du kan komme til orde i samtalen. Eller det kan være det, at en kendt, simpel leg bliver udvidet og bliver mere kompleks. Jeg beskriver med vilje "et udvidet repertoire" som et tegn på, at du gør noget rigtigt. Det er ikke sådan, at du skal få et udvidet repertoire "til at ske". Når du understøtter kommunikation, er det ikke dig, der skal "finde på nye ting". I stedet kan du koncentrere dig om at lytte, tune ind og besvare; så du evner at bemærke, når personen selv finder på noget nyt.
4. De ting, I gør sammen, bliver mere og mere gensidige
Et forældrepar, der havde fået vejledning i Intensive Interaction, fortalte mig, "Nu føler jeg virkelig, at vi har noget sammen. Det følte jeg også før, men forskellen er bare, at nu føler mit barn det også." Et andet forældrepar fortalte mig, at de satte stor pris på den store sproglige udvikling, deres barn havde gennemgået, men det allervigtigste var, at hun i den grad insisterede på samspil; at de kunne mærke, hvor meget, hun ville dem. Hvor lege og aktiviteter før havde føltes lidt ensomme og fastlåste, var der nu en klar fornemmelse af, at hun delte sin verden og det, hun lavede, med andre. At hun begyndte at foretrække de lege, hvor andre var med, og at hun viste interesse for andre i lege og aktiviteter.

Oplevelsen af gensidighed er et godt tegn på at være på rette vej. Igen kan denne oplevelse se meget forskellig ud. For et barn med multiple funktionsnedsættelser, kan gensidigheden ligge i, at kommunikationen nu hovedsagelig består i de lyde, hun eller han er i stand til at lave (fx simple lyde med stemmen, lyde med munden, vejrtrækning), sådan, at hun eller han fx kan skiftes i en simpel dialog. For et barn med Aspergers syndrom, kan fornemmelsen af gensidighed bestå i, at der er flere pauser, mere blikkontakt og en større fornemmelse af at "have" hinanden i samtaler og andre aktiviteter. Igen: den øgede gensidighed er et tegn på, et resultat af, at du har fat i noget af det rigtige. Det er ikke en færdighed eller en adfærd, du skal "få den anden til", men et pejlemærke, der kan fortælle dig, at der i jeres samvær er og har været plads til barnets initiativer og til, at disse har kunnet fylde og få betydning og indflydelse.
5. Kommunikation opstår oftere og oftere
"Når vi kommer ind ad døren nu, så vil hun lege med det samme. Han insisterer på kommunikation hele tiden." Sådan sagde en gruppe fagfolk til mig i et specialskoletilbud, hvor vi over nogle dage havde arbejdet fokuseret med Intensive Interaction med en pige med autisme. Det var et hidtil isoleret og indelukket barn, men oven på besøget i klassen, fik personalet øjnene op for, hvordan de kunne blive mere relevante samtalepartnere for hende. Nu, efter en måned, kommunikerede barnet gennem hele sin hverdag. Hvor måltider, sange og andre aktiviteter hidtil var foregået med de voksne "ved siden af", lukkede hun dem nu ind i aktiviteterne. Det, der før var "fælles aktiviteter" blev nu for alvor fælles, gensidige aktiviteter. Ikke bare var der en større oplevelse af gensidighed i de fælles aktiviteter, men de fælles aktiviteter opstod spontant og i mange forskellige sammenhænge.
6. Kommunikationen føles dybere.
Det her er noget, som kommer 'pludseligt, men gradvist'. Det vil sige, at mange har oplevelsen af pludselig at bemærke, hvordan kommunikation gradvist er blevet dybere over længere tid. Jeg tror, at denne fornemmelse af 'gradvis men pludselig' større dybde hænger sammen med, at dybden i kommunikationen ændres på utallige små og nogle gange uhåndgribelige måder.

Jeg husker særligt, hvordan et barn engang stoppede helt op, da jeg gentog hans ord ('Far er på vej') og blidt spurgte, 'Er det dejligt?'. Drengen, som havde autisme, og som jeg tit havde klappet i hænder med, kildet og smilet med i glædesfyldte udvekslinger, stoppede op, gentog 'Dejligt?' på en blød og eftertænksom måde. I et øjeblik fik han lidt blanke øjne, og så frem for sig. Derefter rettede han et blødt og mere langvarig smil mod mig end nogensinde før, hvorefter han legede den velkendte klappeleg; men med større intensitet, flere smil og flere lyde end ellers.

Fornemmelsen af dybere kommunikation kan også være oplevelsen af, at blikkontakt begynder at fylde mere i jeres samspil; at den bliver dybere eller mere betydningsfuld. Eller det kan være fornemmelsen af, at personen oftere og oftere vil 'kommunikere bare for at kommunikere' - at der er flere øjeblikke, hvor kommunikationen mere drejer sig om glæden, kontakten og samspillet i sig selv end om at opnå eller få noget bestemt. For nogle er oplevelsen af en dybere kommunikation knyttet til, at dialoger med ord og talesprog opleves mere fuldstændige og tætte, fordi den nonverbale del af kommunikationen fylder mere end tidligere.
7. Personen lærer nyt på andre områder
En kursist fortalte på et tidspunkt, at den unge mand, hun arbejdede med, var begyndt at have en mere rank holdning. Det er selvfølgelig godt for os alle, men for denne unge mand var det afgørende. Han havde multiple funktionsnedsættelser, svære kramper og en tendens til at have en helt bøjet nakke, så han, når han sad i sin kørestol, kiggede ned på sine ben. Forud for forløbet med Intensive Interaction havde der været iværksat mange øvelser for at lære ham en mere hensigtsmæssig kropsholdning. Det havde hjulpet ham til at kigge kortvarigt op, når de lavede øvelserne, men havde ikke ført til nogen varig forbedring af hans holdning. Formålet med Intensive Interaction er jo kommunikation, men undervejs i forløbet begyndte kursisten at se forandringer i den måde, han brugte sin krop på. Når hun sad sammen med ham og besvarede hans lyde (frem for selv at tage føringen eller at rose ham for de få ord, han kunne), begyndte han at kigge op - uden at andre havde bedt ham om det. Dette skete først kortvarigt, men siden blev i det i længere og længere tid af gangen. Intensive Interactions formål er at fremme kommunikation, men udvikling af kommunikation (og en øget lyst til kommunikation) kan på uforudsete måder fremme anden læring og udvikling for personen, både kognitivt, motorisk og selvhjælpsmæssigt. Derfor er det værd at overveje, hvordan en forbedret kommunikation kan have bidraget til, at personen begynder at kunne mere på mange områder af sit liv. Det kan også hjælpe en til at prioritere kommunikation, selv når det drejer sig om spisning, gymnastik, fysioterapi, det at tage tøj på eller danskundervisning. Videoen herunder er et eksempel på, hvordan de simple aktiviteter i Intensive Interaction kan understøtte læring på andre områder, fx motorisk og sprogligt.
8. Du ved både mere og mindre om, hvad du skal!
Det her er en erfaring, der ofte kommer, når man over længere tid har fundet frem til gode måder at arbejde med kommunikation og samspil. Hvis du har godt fat i at understøtte kommunikationsudviklingen hos et barn med kommunikationshandicap, så vil du paradoksalt nok opleve, at du både ved mere og mindre om, hvad du skal.

Du ved mere, fordi både din egen øgede opmærksomhed, din evne til at tune ind, din fordybelse i barnet og barnets udvikling og øgede kommunikation medvirker til, at du i kommunikationen venter, ser, lytter og besvarer input og signaler fra barnet på en måde, der hjælper til, at det, I gør, bliver fælles og glæder jer begge. Det er ikke den slags viden, hvor du, før du møder barnet, ved præcis, hvad du skal gøre og sige. Det er en viden, du gang på gang får i selve samværet. Du ved på forhånd, at det, du har brug for at vide for at kommunikere, vil opstå, når du lytter til, ser og hører barnet.

Og i den forstand ved du mindre. Du ved i mindre grad end før, præcis, hvad det er, du skal gøre eller sige i samspillet med barnet. Hvis du tidligere har haft en mere fast dagsorden for, hvad du ville bringe ind i samværet, eller hvad du håbede eller prøvede på at få barnet til, så vil du sikkert opleve, at du i meget ringere grad "ved", hvad I skal på forhånd.

Oplevelsen af både at vide mere og vide mindre kan føles som en fornemmelse af gradvist at få det bedre og bedre med at vide, at du aldrig ved, hvad der kan ske. At du ethvert samspil kan blive overrasket over, hvordan det kommer til at udfolde sig.
Hvordan du selv kan bruge de otte tegn: refleksion, genkendelse og opmærksomhed

Når du går i gang med fokuseret at støtte kommunikationsudvikling hos et barn eller en voksen, er det vigtigt at vide, hvorfor du gør det, og hvordan du kan gøre det. Et godt fundament for at arbejde med Intensive Interaction er basal indsigt i tilgangens formål og i de principper, der er centrale for tilgangen.

Men motivationen for og lysten til at fortsætte med det, du gør, afhænger selvfølgelig også af, at du hen ad vejen bemærker de tegn, der er på, at du gør det rigtige. At kunne spore fremgang, både i samspillet her og nu og over en længere periode, hjælper dig til at stole på, at du gør det rigtige. Én af de ting, vi kan gøre, er at 'indstille os selv på den rigtige kanal' - så vi i højere og højere grad fanger de signaler og erfaringer, der kan fortæller os, at vi er på rette spor. Jeg håber, at du enten kan genkende dig selv og dine egne erfaringer i de otte tegn, jeg har beskrevet ovenfor, eller, at de kan hjælpe dig til at blive mere bevidst om alle de mange ting, der efterhånden vil fortælle dig, at den indsats, du gør lige nu, er meningsfuld og givende for dem, du er tæt på enten derhjemme eller i dit arbejdsliv.

# data[].attributes.attachment_link.title
Otte tegn på, at du er en god kommunikationspartner for et menneske med kommunikationshandicap

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvordan ved vi, om det, vi gør for at understøtte kommunikation, er det rigtige? Hvad kan vi lægge mærke til, som fortæller os, at vi er på rette spor? At vores indsats hjælper det barn eller den voksne, vi sidder over for til at kunne kommunikere på en måde, der er nyttig, positiv og meningsfuld for personen?

# data[].attributes.body
Hej Morten

Jeg skriver til dig for at fortælle, at jeg desværre er blevet syg (virus tror jeg). Jeg ved ikke om du bemærkede det, men jeg tog hjem inden "messen" i tirsdags, fordi jeg var sløj. Det er bestemt ikke blevet bedre og jeg kommer ikke afsted i morgen, ved jeg allerede nu. Min fremlæggelse  er "kun" en masse ideer i mit feberramte hovede. Jeg er ikke i stand til at lave noget fornuftigt, sådan som jeg har det. Så jeg vil spørge dig om det er ok, at jeg sender min Padlet med noter fra Specialpædagogiske metoder. Hvis jeg stadig er syg på mandag, vil jeg allerede nu takke for et enormt interessant forløb, hvor jeg har lært en masse nyt.

Med venlig hilsen

Katja

Link til min Padlet

https://padlet.com/katjaterndrupjensen/770o55qllew1

# data[].attributes.body
Brainstorm!
- Autisme og ADHD
- Specialpædagogisk metode til anvendelse af hensigtsmæssig kommunikation med mennesker med autisme.
- Spejling, miljøterapi (Lars Rasborg)
- Autismebatteriet
- Følelsesmæssig balance hos personalet
- Et falskt selv
- Piger og autisme

# data[].attributes.body
Aktivitetsplan for forløbet

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Regeringen kom i veckan med ett utspel om trygghet och studiero i skolan. Det kom i form av en presskonferens och en lagrådsremiss. Det innebär att förslagen till ändringar i Skollagen redan varit på remiss i kommuner och andra sammanhang (de bästa remissvaren tycker jag kommer från Barnombudsmannen, Attention, Rädda ...

Skolpolitiken i Sverige är explosiv. Just nu är den hetaste frågan om vinster ska tillåtas och om skolor ska få drivas i aktiebolagsform, något Sverige är ensam i världen att tillåta. Den debatten är inte så intressant för mig att ingå i, det finns en stor majoritet i befolkningen för ...

Senaste tiden har Statens institutionsstyrelse (SiS) varit i media igen. Även denna gång för övergrepp. Jag har skrivit om detta förut, men det tål att upprepas. Denna gången tänker jag skriva några inlägg om begreppet avskiljning. För det är helt centralt för att förstå vad som pågår och den debatt ...

Danska forskningsinstitutet VIVE (Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd) har publicerat en enormt viktig studie, Sexual Crime Against Schoolchildren With Disabilities: A Nationwide Prospective Birth Cohort Study. Forskaren som gjort studien, Mogens Christoffersen, beskriver studien på danska här. Studien är en del av VIVE-studien, en longitudinell studie där ...

Jag fick min psykologexamen i februari 2000. Drygt 20 år sedan. Jag var då 34 år gammal och hade, innan jag började plugga jobbat 7 år i industrin och några år med musik och på förskola. Jag växte upp i en familj med stort socialt engagemang, mina föräldrar hade till ...

Ett gammalt talesätt är att om kartan inte stämmer med terrängen, är det terrängen som gäller. Det är ingen dålig livsvisdom. Inte minst inom psykologi och pedagogik. Psykologin är en vetenskap som har som huvuduppdrag att rita en karta över människans sätt att fungera. En bra karta kan både beskriva ...

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen kom i veckan med ett utspel om trygghet och studiero i skolan. Det kom i form av en presskonferens och en lagrådsremiss. Det innebär att förslagen till ändringar i Skollagen redan varit på remiss i kommuner och andra sammanhang (de bästa remissvaren tycker jag kommer från Barnombudsmannen, Attention, Rädda ...

# data[].attributes.body
Tosse, dåre, afsindige, forrykte, (binde) gale, tumper, sinker sagde man helt tilbage i tiden!
straf, udryddelse, ignorance.

Ca. 1850´erne: Idiot (en, der ikke har indsigt og indflydelse i politik, oldgræsk)
1900: Åndsvage (et stort fremskridt, et løft i forståelsen)
Evnesvag
1980´erne: Udviklingshæmmede

# data[].attributes.body
Nb. Specialområdet!!!
Børn, der kan opføre sig ordentligt gør det!!! Bo Hejlskov.
Selvkontrol: brugeren skal have fuld kontrol over sig selv, hvis man som pæd. personale oplever, at man har kontrol over situationen.
Skældud: når man er presset og gerne vil have kontrol over situationen, kan må ofte komme til at skælde ud.
Manupulation: Skal ses positivt, fordi de er på vej til at mentalisering. At kunne se andres perspektiv. (udviklingshæmmede).

# data[].attributes.body
https://vimeo.com/178002209
Magtanvandelse
HVOR ER ETIKKEN?
De bruger i høj grad adfærdsregulering. Gå i seng nu!
Det onde man gør, kaldes godt. Sådan bortforklares...

# data[].attributes.attachment_link.description
This is "38.78 Er du åndssvag?" by SOSU SYD on Vimeo, the home for high quality videos and the people who love them.

# data[].attributes.body
Se printet ark

Behandling
50´erne - 70´ erne
Myndighedsstat
Behandlingshjem
Psykofarmaka opfindes (1953)
Medicinering
Terapi (kurbade, arbejdsterapi)
Lægerne håbede og var rigtig optimistiske om at kunne helbrede Synet ændrede sig drastisk
Lobotomi = det hvide snit 1930-1980´erne "Gøgereden"
Elektrochok
Sterilisation (racehygiejne)

Handling 1970-1990
Pædagog-profession
Socialisering
Mobilisering
Etik
Fælles holdning
Frigørelse
Behandling skaber tilpasning, men Handling skaber forvandling
Samfundet blev betragtet som negativt og der var fremtidsskepsis

Forhandling 1990-2000
Samfundsmæssig forandring: Velfærdsstat i krise (fattigfirserne)
Jesper Juul
Kunne de psykisk syge ikke godt gøre lidt selv???
Differentiering
Individuelle behov
Servicestat og marked
Inklusion
Rummelighed
Æstetik
Individuel foranstaltning og botilbud
Selvforvaltning

Konkurrencestat
Effektivisering af den offentlige sektor
Man forsøger, at strømline den offentlige sektor efter forbillede fra den private sektor.
Fra politisk økonomisk hold er der et ønske om at spare på fx specialskoler og så kommer inklusions i spil. Meget tankevækkende.

# data[].attributes.body
Om belønning:
Det er løn eller bestikkelse
Derfor vil vi bruge det!
Vil undgå tvangssituationer
Det er ikke stædighed, men øget behov for tryghed. Har brug for kontrol over situationen.
I nogle situationer er det hensigtmæssigt at bruge belønning, mener han
Hvilken form for bestikkelse?
Hvordan gøres det tydeligt, at bestikkelsen er til for at motivere? Meningen med bestikkelsen!
Hvor umiddelbar bestikkelse!
Tydeliggørelse af sammenhængen!
Er hjertet med? Er det en vej, der medfører udvikling
Følelsesmæssig balance hos det pædagogiske personale er ALTAFGØRENDE (fx folk med autisme, som netop er supersensitive)
Husk sondring mellem normalområdet og specialområdet
Jeg mener, at det er mest hensigtmæssigt indenfor SPEICALOMRÅDET
Kritik af Elven: Mangler evidens. Hans erfaringer er hans erfaringer. Burde sættes i en forskningsramme. Rigtig dygtig og har fine betragtninger.

# data[].attributes.body
Består of to dele
Struktur - trygge rammer
(jeg)-støtte (ikke Lars Rasborgs primærområde)
OG
Spejling: Rasborgs hovedområde!
På problemadfærd
Direkte
Forsinket spejling
Foregribende spejling
Indirekte spejling
Afsvækket direkte spejling
Før-spejling
Parallel spejling
Stedfortrædende spejling
Nonverbal spejling
Handlingsantydende spejling

Positive spejlinger på positive aspekter af problemadfærden
Spejling af positiv udvikling

# data[].attributes.body
Et falskt selv

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Donald Woods Winnicott

Winnicott, engelsk børnelæge og psykiater var en af de første, som for alvor tog fat i omverdenens og interaktionens betydning for udviklingen af det enkelte barn.

Winnicotts udviklingsforståelse tager udgangspunkt i, at der er et grundlæggende menneskeligt behov for at være i forbindelse med eller relatere sig til andre, og at udviklingen bæres af et potentiale hos barnet, der modnes, når omgivelserne er gunstige. Winnicott betegner det som en faciliterende omverden. En sådan faciliterende omverden er karakteriseret ved en intens optagethed af barnet fra omsorgspersonens side, som sætter hende (for der er typisk tale om moderen) i stand til næsten fuldstændigt at tilpasse sig dets behov. Ved denne tilpasning fra moderens bliver barnet i stand til mentalt at skabe eller genopfinde det, som hun tilbyder, på en måde, der stemmer overens med dets egne behov, og derved indledes en udviklingsproces, hvor barnets fornemmelse for sig selv styrkes.

Winnicott taler om det potentielle rum, hvor den indre verden kan forbindes med den ydre virkelighed, som et rum, hvor legen, kreativiteten og glædesfyldte interpersonelle samspil kan udfolde sig. Hvis omgivelserne ikke er faciliterende, dvs. befordrende for skabelsen af et potentielt rum, vil barnet ikke modnes, men udvikle et "falsk selv", der virker som skjold over for omverdenen og beskytter det sande selv mod indtryk, som det ikke kan forarbejde. Konsekvensen af en sådan udvikling kan være, at barnet søger at indfri andres forventninger uden spontanitet eller emotionalitet i kontakten.

Den faciliterende omverden er central i Winnicotts udviklingsforståelse; den omtales også som en "god nok mor" funktion eller en støttende omsorg, og betegnelsen henviser til en mor/moderlig funktion, der er i stand til at fornemme barnets behov og er indfølende, kærlig og stabil i sin omsorg. Det er dog ikke omgivelserne, der former barnet, men en støttende omverden sætter barnet i stand til at realisere sit potentiale.

Winnicott taler om indre objekter som betegnelse for de psykiske repræsentationer eller forestillinger, der dannes i barnet, og som kan henvise til både personer eller ideer. Hans fokus er den proces eller interaktion mellem barn og omverden, som fører til dannelsen af indre objekter. Når barnet har dannet indre repræsentationer, organiseres dets erfaringer i jeg´et, og det fører til dannelsen af personligheden.

Jeg´ets kapacitet til at integrere og organisere kan kun komme til udfoldelse hos det spæde barn, hvis der er en tilstrækkelig god omsorg, hvor moderen gennem sin næsten fuldstændige tilpasning til barnet beskytter og understøtter barnets jegfunktion. Selvet og jeg´et er tilstede fra fødslen som kapaciteter, der kan modnes, når omgivelserne er støttende.

Selvet forbliver i den sunde udvikling en kilde til vitalitet og spontanitet livet igennem, og forbindelsen mellem jeg´ets organisering og selvet som et potentiale er tilstede i individets kreative brug af sig selv i samspillet med omgivelserne. Når udviklingen løber af sporet, taler Winnicott om et "falsk selv", som er en jeg-struktur, der beskytter selvet mod omverdenen. Denne beskyttelse betyder, at barnet udvikler en passivitet og føjelighed over for omverdenens krav, som det aldrig for alvor interagerer med. Prisen er tab af vitalitet, spontanitet of fornemmelse af at have sig selv med i samspillet med omverdenen.

Winnicott taler om, at spædbarnet og den moderlige omsorg forudsætter hinanden og danner en enhed. Det er denne gensidighed mellem barnet og den primære omsorgsperson, som er baggrunden for at Winnicott kan inddrages sammen med tilknytningsteoretikerne om tilknytningens betydning for barnets udvikling. I hans forståelse er forholdet til moderen en forudsætning for, at modning kan finde sted.

Winnicott taler om, at moderen med sin næsten fuldstændige tilpasning til barnet i den tidlige periode fungerer som barnets jeg, og om "jeg-forbundethed", dvs. at mor og barn udgør en enhed: " Barnet ser sig selv, når det ser moderen, og når moderen ser barnet, fornemmer hun sin egen barnlige stemning og kan identificere sig med barnet". Winnicotts fokus er det, der foregår imellem mor og barn i denne proces, og på den måde fremhæves i hans arbejde, hvordan forbundethed mellem de to befordrer udvikling. Han beskæftiger sig således med det samme genstandsområde som tilknytningsteoretikerne. Selv opfattede Winnicott sig nok nærmest som objektrelationsteoretiker.

Winnicott anvender udtrykket væren om den tilstand, der opstår som følge af barnets subjektive oplevelse af at være forenet med en omsorgsfuld mor. Barnet får en grundlæggende oplevelse af, at der er en indre sammenhæng, og en tryghed over for omverdenen, som danner grundlag for den videre udvikling.

Winnicott anvender begrebet reaktion som betegnelse for, at barnets fornemmelse for væren afbrydes, når påvirkningen er for stærk, og det ikke er muligt for barnet at modtage eller forarbejde den. For barnets udvikling vil mange af sådanne brud føre til dannelsen af et forsvar mod påvirkninger udefra - mod, med Winnicotts ord, "nogen sinde igen, at mærke den utænkelige angst, der ledsager tilintetgørelse." Forsvaret fører til, at barnet lukker af for sin egen vitalitet eller indre fornemmelse såvel som for den ydre verden. Jeg´et søger at beskytte sig mod sammenbrud ved at gøre sig usårlig, og dette forsvar bliver en permanent del af barnets personlighed. Modsætning til væren er sammenbrud, dvs. barnets fornemmelse af at være en enhed trues af fragmentering.

Integration opstår i korte øjeblikke med oplevelsen af, at noget samler sig og får en form. Dets smil besvares af et kærligt ansigt, dets hånd fanger ranglen, og oplevelsen får form. Disse korte øjeblikke omtales som "jeg er" øjeblikke, hvor barnet mærker sig selv, og det udvikler gradvist et mere sammenhængende selv ud fra de punkter af selvfornemmelse, der knytter sig til "jeg er" øjeblikkene. Med udviklingen integreres oplevelser og erfaringer i stadig større helheder og fører til dannelse af personligheden som en sammenhængende helhed.

Disintegration betegner tab af integration, dvs. tab af den indre fornemmelse for helhed og sammenhæng, hvilket fører til indre kaos. Winnicott ser dette indre kaos som et forsvar, der opstår hos barnet, når omverdenen ikke er tilstrækkelig støttende i den absolutte afhængighedsperiode. Når barnet presses til at reagere på påvirkninger, som det ikke har forudsætninger for at bearbejde, udvikles et indre kaos som forsvar mod at mærke den angst, der knytter sig til at være hjælpeløs og alene.

Winnicott bruger begrebet relateren. Relateren indebærer, at mor og barn orienterer sig mod hinanden med en tæt indbyrdes forbindelse, uden at forskellene mellem dem er tydelige. Begrebet har lighed med tilknytningsbegrebet, hvor tilknytning er det, som fra fødslen sætter barnet i stand til at indgå samspil med omsorgspersonen.

Den relative afhængighed er karakteriseret ved, at barnet bliver opmærksomt på sin afhængighed af moderen- derved bliver den relativ. Det sker omkring seksmånedersalderen. Når moderen ikke længere fuldstændigt tilpasser sig barnets behov, men i passende doser frustrerer det og lader det vente, eller er borte en kort tid eller ikke med det samme forstår dets signaler, bliver det ængsteligt, og det opdager sin afhængighed af moderen. Hvor barnet i den absolutte afhængighedsperiode var fuldstændigt afhængig af moderen, udvikler det nu evnen til at kunne klare sig uden øjeblikkelig omsorg. Det udvikler en sikrere fornemmelse af sig selv og sine behov, og det får erfaringer med, at omverdenen er pålidelig. Dannelsen af indre repræsentationer gør det muligt for barnet at vente med behovstilfredsstillelse.

Den relative uafhængighed opstår som et behov hos barnet, når de indre billeder, det har skabt sig af omverdenen, sætter det i stand til at orientere sig i den; det får lyst til at lege og undersøge verden og bringe sin egen forståelse af den med. Udviklingen mod relativ uafhængighed udfolder sig i tre-femårsalderen og i puberteten.

Rejsen fra absolut afhængighed til relativ uafhængighed er ikke definitiv eller absolut, der forbliver til stadighed en gensidig afhængighed mellem individet og omverdenen, hvor individet på en gang er sig selv og forbundet med omverdenen. En "god nok" eller støttende omverden er forudsætningen for, at barnet kan foretage sin udviklingsrejse; en sådan er karakteriseret ved en pålidelig og nærværende omsorg hos en mor, der kan spejle sit barn, og som ønsker at lære det at kende.

Winnicott taler om omnipotens som betegnelse for det forhold, at barnet har et billede af sig selv som verdens centrum, og at dette billede understøttes ar omsorgspersonens adfærd. Omnipotens er et psykoanalytisk begreb, der direkte oversat betyder almagt; det henviser til en umoden, urealistisk selvovervurdering. Omnipotensen er i den tidlige periode reel, fordi den rent faktisk understøttes af moderens næsten fuldstændige tilpasning til barnet.

Sideløbende med udviklingen af forholdet til virkeligheden begynder barnets udforskning af den relationelle omverden, dvs. forholdet til andre mennesker. Når moderens tilpasning ikke længere er fuldstændig, og barnet bliver i stand til at udsætte sin behovstilfredsstillelse en kort stund og bære uopmærksomhed fra moderen i små doser, ændres også dets oplevelse af at være verdens centrum. Fornemmelsen af at være omnipotent er selvfølgelig kun virkelig for barnet selv, men når der erhverver sig en oplevelse af forskellen på mig og ikke-mig, opstår også muligheden for at det kan dele virkelighedsopfattelse med en anden. Borte-kig-legen hvor en genstand er der og bliver væk og bliver fundet, hører til i den periode og legen tjener til, at barnet kan opbygge en indre forståelse af, at noget ydre eksisterer, selvom det ikke kan se eller mærke det.

For at beskrive det dynamiske felt mellem mor og barn anvender Winnicott en distinktion mellem omverdensmor og objektmor, som to aspekter ved den moderlige omsorg. De er begge tilstede for barnet, men tager sig meget forskelligt ud. Objektmoderen er den, der kan tilfredsstille barnets umiddelbare og presserende behov, og som ved at være mål for barnets ophidselse indgår i et samspil med barnet om tilfredsstillelse af dets behov. I dette samspil udvikles relationen mellem mor og barn. Omverdensmoderen er det aspekt ved den moderlige omsorg, der er pålideligt nærværende, sørger for kontinuitet i omsorgen og sikrer, at der ikke sker uforudsigelige og skræmmende hændelser. Her er tale om en moderlig funktion snarere end en relation. Dette aspekt ved moderen er genstand for barnets hengivenhed og sansemæssige samhørighed.

Hvis den gode cirkel i samspillet mellem mor og barn ikke opstår, forstyrres den emotionelle udvikling. Når moderen selv bliver bange eller på anden måde overvældes af følelser ved barnets angreb, eller når hun ikke er i stand til at skabe troværdige muligheder for, at barnet kan genoprette det gode forhold eller gøre det godt igen efter en konflikt, udvikler barnet ikke omsorg for den anden som en indre struktur, men derimod angst i forholdet til andre mennesker. Et almindeligt forsvar mod en sådan angst kan være splitting, dvs. vanskelligheder med at bære ambivalens og i stedet for opdele verden i venner og fjender, gode eller onde. Hvis omgivelserne er mindre støttende, kan angsten antage form af disintegration, hvor det indre kaos hos barnet forhindrer udvikling mere generelt.

Overgangsfænomener og overgangsobjekter forbindes i almindelighed med en sutteklud, bamse eller lignende; genstande som for barnet er uundværlige. Der er dog mere i disse objekter end deres fremtræden og fysiske kendetegn. I Winnicotts udviklingsforståelse er det dets funktion i barnets udvikling, som er central.

Overgangsfænomener og objekter bidrager til udvikling ved hverken at høre til i den indre verden eller den ydre virkelighed, men i det mellemliggende område eller det potentielle rum, som det ofte kaldes hos Winnicott. Hans fokus er hverken på den indre verden eller den ydre virkelighed, men derimod i det mellemliggende område, der eksisterer mellem mor og barn, og som danner grundlag for, at barnet kan bevæge sig fra afhængighed til selvstændighed. Det potentielle rum er en hypotetisk størrelse, som opstår, når barnet behandles følsomt og udvikler tillid støttet af en pålidelig omverden, og som vil give det et umådeligt område at udvikle sig i. Det potentielle rum er på den måde et legende udviklingsområde, hvor barnet kan erhverve sig erfaringer med at adskille sig fra moderen og blive sig selv i en dialektisk proces, hvor det konstant tager noget udefra ind og beriger det med bidrag fra sin indre verden i erfaringstilegnelsen.

Overgangsfænomener og objekter optræder fra fire til tolvmåneders alderen og støtter generelt udviklingen hos barnet. Barnets daglige rytme med den faciliterende omverden udgør en sammenhæng, hvor barnet igen og igen opdager eller for sig selv skaber det, som findes i den ydre verden, og gradvist opbygger barnet en psykisk enhed gennem sin erfaring med forskellen mellem mig og ikke mig. Denne bevægelse med igen og igen at skabe verden og dens objekter er det daglige arbejde, som barnet udfører, hvorigennem det opnår en bevidsthed om sig selv og om, hvad det har at bidrage med i den virkelige verden.

I Winnicotts beskrivelser af den faciliterende omverden kommer han ind på den gode nok mor. En god nok mor er i hans optik den almindelige mor, der holder af sit barn, irriteres på det, bliver vred osv. Dette står i kontrast til den perfekte mor. Winnicott lægger vægt på, at den almindelige hengivne mor er den eneste, der i passende grad fornemmer sit barn, søger at udbedre fejltagelser, er optaget af, hvordan barnet har det, holder af og om det, men netop ikke er en, der altid gør det rigtige. Det at være optaget af at gøre tingene helt rigtigt er på en måde en illusion, der bygger på forestillingen om, at nogen ved, hvad det rigtige er, og en sådan forestilling er næppe realistisk i processer, der indebærer at lære hinanden at kende og finde muligheder i samspillet.

Angående holding beskriver Winnicott det som evnen til at identificere sig med barnet og tilpasse sig det næsten fuldstændigt, hvilket giver det ikke-integrerede barn mulighed for at opleve tilværelsen som sammenhængende. Ved sin holding beskytter moderen barnet mod for voldsomme oplevelser eller stimuli udefra, drager omsorg for dets særlige behov og egenart og tager hensyn til dets følsomhed, alt sammen funktioner, der giver barnet en illusion om, at den verden, som det efterhånden skaber i forholdet til moderen, er venlig og tillidsvækkende.

En anden side af moderens funktion er spejling, som indebærer, at hun ser barnet og formidler det, hun ser til barnet, der således bibringes oplevelsen af at blive set. Winnicott mener, at en forudsætning for at kunne udvikle sig er, at barnet internaliserer oplevelsen af at være blevet set, og at det ser sig spejlet i moderens ansigt. Barnet er optaget af at aflæse moderens ansigtsudtryk og får, når det mærker sig spejlet i moderens omsorg og hengivenhed, støtte til at danne sig en fornemmelse af sig selv. Hvis moderen på grund af egne vanskelligheder har svært ved at se på barnet og besvare dets udtryk, vil det føre til, at barnet ikke ser sig selv, men moderen. Det koncentrerer sig om at tage bestik af hendes stemning, og dets selvudvikling kan forstyrres.

Hos Winnicott er udvikling uløseligt knyttet til mor-barn enheden, men det er et væsentligt og grundlæggende træk i hans teori, at det ikke er moderens faktiske handlinger eller adfærd, men barnets egen ageren og opfindelse af verden inden for enheden, der giver anledning til udvikling og fejludvikling. Ved en utilstrækkelig eller ikke god nok omsorg afbrydes barnets stabile livsrytme, hvilket fremkalder en reaktion fra barnet, som beskytter sig selv imod oplevelser eller indtryk, som det ikke har forudsætninger for at forarbejde. Reaktionen kan være at lukke af for omverdenen, som man ser hos spædbørn, der bliver forskrækkede. Hvis barnet ikke får støtte til at genvinde sin stabile rytme, men presses til at reagere på indtrykkene udefra, kan der dannes et mønster, hvor det beskytter sig ved slet ikke at ønske kontakt med omverdenen. Hvis denne beskytten sig bliver et mønster i barnet, danner det grundlag for en udviklingsmæssig forvrængning eller dissociering, hvor bestemte oplevelser eller følelser, kropslige fornemmelser og erindringer fraspaltes resten af psyken. Psyken tømmes så at sige for erindringer og har ikke klangbund for at registrere informationer, der vedrører disse fraspaltede erindringer. Det betyder, at barnet vil være ude af stand til at sætte sig ind i andres følelser eller fornemme, hvad der foregår i andre.

Det falske selv er et af Winnicotts originale bidrag til forståelsen af fejludvikling og visse former for psykisk lidelse-f.eks borderline.

Dannelse af det falske selv kan opstå, når moderen ikke kan tilpasse sig barnets behov. Når hun ikke kan give det tid til at finde sin egen rytme under måltidet, men mekanisk giver det mad, når hun ikke kan anerkende, at barnet er ked af det eller glad mv., eller hvis hun i det ene øjeblik er imødekommende og i det næste tillukket eller på anden måde bringer barnet i en situation, hvor det hele tiden må orientere sig mod hendes forventninger eller sindsstemninger for ikke at miste forbindelsen med hende. I et sådant forhold presse spædbarnet til at være føjeligt mod omverdenen og udvikler en tilpassende struktur, der virker som et skjold over for omverdenen og beskytter eller skjuler selvet. Barnet forsøger at være det, som omgivelserne forventer af det.

I sådanne situationer, hvor moderen ikke tilpasser sig barnet, er det personlighedens skal snarere end dets kerne, der udvikles, og prisen for dette er, at barnet mister sin spontanitet og fornemmelse for sig selv og i stedet opnår færdigheder mht. at aflæse omgivelsernes signaler og orientere sig efter dem. Således er det personlighedens skal snarere end dets kerne der udvikles. Det falske selv kommer til at fungere som et permanent forsvar mod at registrere indtryk eller påvirkninger, der kan invadere eller overvælde barnet og dermed vække angst for at miste sig selv, psykisk at gå i stykker - med Winnicotts ord; angst for tilintetgørelse.

Antisociale tendenser kommer til udtryk hos børn ved, at de stjæler og lyver eller ved aggressive udbrud, hvor de ødelægger ting. Den antisociale tendens kan forekomme i et kontinuum fra almindelige dagligdags hændelser, hvor et barn tager mønter fra sin mor eller ødelægger ting, til en mere fastlåst antisocial adfærd, hvor barnet er truende og voldelig og hårdnakket modsætter sig enhver sanktion, som omverdenen sætter op.

Et af Winnicotts eksempler er et barn, som ved moderens støtte kreativt har kunnet udforske omverdenen og gøre brug af dens objekter, men som mister denne støtte, feks. Ved fødslen af en yngre bror eller søster, som nu får moderens opmærksomhed. Som forsvar mod forvirring, indre kaos og angst reorganiserer barnet sine psykiske ressourcer til en eller anden føjelig og tilpasset struktur. For omgivelserne kan denne tilpasning ofte være tilfredsstillende, men barnet lider under den og kan reagere ved at række ud efter noget, som tilhører andre.

Winnicott taler om, at den antisociale adfærd er kompulsiv. Barnet ved ikke, hvorfor det stjæler, lyver, ødelægger etc., og det er ikke muligt at tale sig til rette med det eller appellere til dets fornuft. Antagelsen af, at barnet med sit symptom faktisk råber om hjælp, giver anledning til en række behandlingsmæssige udfordringer, hvor det er nødvendigt, at omgivelserne anerkender vanskelighederne hos barnet og udvikler et samspil med det, som tilgodeser dets muligheder for at genvinde sin psykiske balance. Barnets mulighed for at genvinde sin psykiske sundhed øges i et miljø, der kærligt og stabilt viser omsorg, og som kan vise konsistens, også når barnet udspiller sine symptomer - med Winnicotts formulering "kan overleve angreb og vise stabilitet og følelsesmæssig konsistens.

# data[].attributes.attachment_link.description
Winnicott, engelsk børnelæge og psykiater var en af de første, som for alvor tog fat i omverdenens og interaktionens betydning for udviklingen af det enkelte barn. Winnicotts udviklingsforståelse tager udgangspunkt i, at der er et grundlæggende menneskeligt behov for at være i forbindelse med eller relatere sig til andre, og at udviklingen bæres af et potentiale hos barnet, der modnes, når omgivelserne er gunstige.

# data[].attributes.body
Udviklingspsykologer
Barnet har en biologisk drift (instinktivt) til at knytte dette bånd
Tilknytningsbånd
Hengivenhedsbånd

Kategoriale følelser:

Afgrænsede og adskilte følelser som glæde, vrede, sorg, skam, misundelse m.m. De kategoriale følelser kan yderligere inddeles i primære følelser (grundlæggende følelser) og sekundære følelser (selvrefleksive følelser).
Spejling
Ideelt set er samspillet mellem mor og barn en SYMBIOSE
Splittelsen, der kan komme er vigtig for at forstå omsorgssvigtede børn
På baggrund af en afhængighed har barnet overskud til at blive uafhængig
Det er morens opgave!!!
Det er galt med anerkendelsen
Miljøterapi Lars Rasborg
Kamp (utilpasset adfærd) og overtilpasning (aktiv og passiv)

Lærer at adskille sig fra sin mor
Husk girafsprog - dig og mig

# data[].attributes.body
Se også rubrik om affektiv afstemning.
Omsorgssvigtet barn
Lars Rasborg citat "Barnet ER ikke ondt, det HAR ondt og har været alene med smerten"
Meningsløs adfærd er kun meningløs indtil den bliver forstået!

Det redder meget, at der er en omsorgsperson i nærmeste familie eller omgangskreds
Voksne er fjender - ambivalens
Stoler ikke på, at kærligheden varer ved
Bygger en mur op, men har samtidig en dyb, dyb længsel efter at vi alligevel bliver en lykkelig familie
Splittelse i barnet
Kan føre til 2 typer af adfærd:
Overtilpasning: Beskytter mod angst
Kamp: for at få, det der ikke gives. Slå, kast, truer, råber, stjæler. De stoler ikke på voksne længere. Kampen beskytter mod mangelfuld behovstilfredsstillelse
Begge er en beskyttelse mod svigt!

Mary Ainsworth
Strange Situations-metode viser Bowlbys tilknytningsteori

# data[].attributes.attachment_link.title
Tilknytningsteori - Wikipedia, den frie encyklopædi

# data[].attributes.attachment_link.description
Tilknytningsteori er en psykologisk teori, der beskæftiger sig med børns stærke emotionelle bånd til deres primære omsorgsperson(er). Tilknytningsteori blev oprindeligt udviklet af psykoanalytikeren John Bowlby, der beskriver behovet for tilknytning som et basalt, evolutionært udviklet behov, der sikrer, at et barn opholder sig tæt på sine forældre.

# data[].attributes.body
Specialpædagogik: biologisk betinget udsathed
Fx ADHD, udviklingshæmning og autisme
DER ER EN GRÅZONE mellem disse...
Socialpædagogik: miljømæssig betinget udsathed
Fx omsorgssvigt

# data[].attributes.body
Reformpædagogik
Børn:
Vilje: lever drømmeagtigt, eventyr, historier
Følelse: Musik
Tanke
Fører til klar begrebsdannelse

Voksne:
Tanke
Følelse
Tanke

Antroposofi
Livets træ
Traditionelle sanglege

Reinkarnation:
Jeg: det højeste, ånd, bevidsthed (det gode, det skønne, det sande)
Hjælper til kontakten til ånden
Astrallegeme: stjerne, dyre, legeme, sjæl
Æsterisk legeme: noget, der lever, alge, plante
Fysiske legeme: sten,
Det højere fremmer det lavere

Steiner mener, at de udviklingshæmmede er blokerede mellem jeg´ og astrallegemet!!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Om Rudolf Steiner-pædagogikken:

Pædagogikken er, som navnet antyder, grundlagt af Rudolf Steiner [1861-1925] i 1919 med grundlæggelsen af den første skole i Stuttgart. Pædagogikken fik her navnet "Waldorf-pædagogik", da skolen blev oprettet for børn af funktionærer og arbejdere på Waldorf Astorias cigaretfabrik.

Livssynet i pædagogikken er, at børn skal være omgivet af kærlighed og glæde. Alt hvad der sker i en Steiner institution, er dybest set begrundet i denne holdning. Den verden, som omgiver os, indeholder meget andet end kærlighed og glæde, men sådanne hændelser og oplevelser holdes ude fra institutionen ikke for at gøre børnene pylrede, men for at give dem en solid basis, mod og styrke, således at de senere kan møde livets mange tilskikkelser som stærke mennesker, fyldt med gode oplevelser.
"Tag imod barnet i ærefrygt.
- Rudolf Steiner Opdrag det i kærlighed.
Lad det gå i frihed".
Pædagogikken bygger på en tredeling af mennesket bestående af det fysiske, sjælelige og åndelige. Denne tredeling udvikles og formes gennem vilje, følelse og tanke.

Viljen udvikles blandt andet gennem praktiske ting, det at gøre selv og bevidste gentagelser.
Følelsen udvikles blandt andet gennem oplevelser, stemninger, gode fortællinger, årstidsfester mm..
Tanken skærpes gennem en fornuftig uddannelse af dømmekraften.

De første syv år af sit liv er barnets vilje og trang til fysisk aktivitet meget stor, og barnets sjælelige vækst er knyttet til dette. Pædagogikken i Rudolf Steiner institutioner giver disse kræfter i barnet optimale betingelser.
0-7 år: Efterligning
7-14 år: Kærlig autoritet
14-21 år: Selvstændig dømmekraft Se en film om Steiner-børnehaver
Som helt lille (0-2år), lærer barnet verdenen at kende gennem sine sanser. Barnet er styret af ren vilje. Senere omkring 3års alderen, begynder følelserne så småt at udvikles og barnet "leger" med følelserne - det afprøver egne grænser i forhold til omgivelserne og begynder at vise omsorg for andre børn. Efterhånden begynder barnet, at søge andre børn til leg og fantasien viser sig i legen. Omkring 5 års alderen, kan barnet reflektere over legen, huske og genoptage legen fra i år.

I pædagogikken arbejdes der med syvårsperiode. Dette er ud fra tanken om at barnet, for at lære og udvikles, skal mødes på en bestemt måde tilpasset dets alder.

Børn i 0-7 års alderen udvikler sig primært ved at efterligne sine omgivelser, ved at gøre det samme som mor og far, søskende, de voksne i vuggestuen, børnehaven osv. De lærer ved efterligning og ikke ved forstandsmæssig forklaring.
Derfor er et af de væsentligste kendetegn ved den pædagogik, der praktiseres i Rudolf Steiner institutioner, at de voksne er meget bevidste om deres måde at agere på og at børnene får lov til at være børn - legende børn.

"Al opdragelse er selvopdragelse"

# data[].attributes.attachment_link.title
Om Rudolf Steiner-pædagogik - MICHAEL SKOLEN

# data[].attributes.attachment_link.description
Om Rudolf Steiner-pædagogikken: Pædagogikken er, som navnet antyder, grundlagt af Rudolf Steiner [1861-1925] i 1919 med grundlæggelsen af den første skole i Stuttgart. Pædagogikken fik her navnet "Waldorf-pædagogik", da skolen blev oprettet for børn af funktionærer og arbejdere på Waldorf Astorias cigaretfabrik. Livssynet i pædagogikken er, at børn skal være omgivet af kærlighed og glæde.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Når man kommer, skal man kunne se, at her ligger noget andet," siger Laila Bach Sørensen.

Sammen med sin mand, Skjold, bor hun i Hertha, en lille landsby, eller rettere en del af en landsbyen Herskind i nærheden af Århus.

Første spadestik til Hertha blev taget i 1995. I dag bor der ca. 120 mennesker i landsbyen, hvor den centrale beboergruppe består af 20 udviklingshæmmede voksne. For hver af disse er der fire ansatte. Aldersmæssigt spænder beboerne fra 0 til 85 år. Landsbyen er selvforsynende med alle basale fornødenheder, de udviklingshæmmede arbejder i beskyttede værksteder med alt fra mælkeproduktion til tekstiler, landbrug og madlavning.

Det er Laila, der har inviteret mig til at besøge Hertha, og når man kører op ad sidevejen, der er indfaldsport til Hertha, er man ganske rigtigt ikke i tvivl om, at dette er 'noget andet'. De fleste huse er af træ, enkelte af halm, og de er malet i koboltblå, svenskrøde og okkergule farver. Bebyggelsen har sin egen identitet, helt forskellig fra den omgivende danske parcelhusidentitet. Hustagene bøjer, knækker og rejser sig opad og ligner snarere eksotiske planter end toppen af et hus. Selve husene er runde og ottekantede, eller de har tårne, karnapper og ovale terrasser. Når man kører ind og i det hele taget kommer nærmere, optrappes det usædvanlige. På den centrale plads i landsbyen gnufler to kolossale, sortplettede grise rundt - jeg har aldrig før set så store grise. Køer er der også, ni styks malkekøer og 18-20 kvier, men de er i øjeblikket inde i stalden, en statelig bygning, der er som taget ud af et Edward Hopper-maleri.

Dyrene befinder sig lige midt i landsbyen, de øvrige huse grupperer sig uden om den optrampede, mudrede plads. Dyrene er anbragt midt i byen for at markere deres centrale betydning, forklarer Laila. Ifølge den tyske antroposof Rudolf Steiners idéer, som er dem, der ligger til grund for Hertha, har mennesker godt af at være sammen med dyr.

Åbne rum

Laila og Skjold bor i en af de nyeste lejligheder, oppe på toppen af den skråning, Hertha ligger på, og også indefra rammes man af arkitekturens særpræg. Lysindfaldet kommer både fra højtsiddende vinduer og glasdøre i gulvplan, intet rum virker afsluttet i sig selv, det åbner sig og fører én videre til det næste, ledt af lyset, der synes at komme alle steder fra, selv om det udenfor er januargråvejr og diset, uden det mindste blege solstrejf.

En trappe fører op til første sal, hvor man har udsigt over hele landsbyen og Lyngbygård ådal og enge, der strækker sig mod horisonten bagved. Dernede ligger søen, hvor man bader om sommeren, fortæller Laila, og her har man sået og plantet, så søen er omgivet af en usædvanlig artsrigdom.

Min mosters hus

Meningen med Hertha er at skabe et levende arbejds- og nabofællesskab med de udviklingshæmmede som den faste beboerkerne, og vi har ikke spadseret mange minutter gennem landsbyen, før jeg bliver klar over, at man er opmærksom på hinanden her.

Vi møder Josef og Morten, der arbejder i stalden, og Josef hilser mig med bemærkningen: "Min moster bor i det hus, du lige har taget et billede af!"

Josef og Morten har sammen cyklet til Flensborg, i dag fodrer de køerne, tirsdag og torsdag er de letteste dage, betror de os. Og man må gerne give en hånd med. Skjold har lært at malke, fortæller Laila.

Mælken fra køerne tappes ved siden af i Danmarks mindste mejeri, kvalitetsmælk er det, resultatet af det biodynamiske foder, og en mælk, hvis sammensætning studeres indgående af konventionelle mejerigiganter som Arla.

"Når man ikke er presset økonomisk og tillige har den frihed, at man ikke pålægges opgaver udefra, så kan man blive et forskningssted," forklarer en af Herthas faste beboere, Per Clauson-Kaas, som vi møder i caféen.

"Man bruger de midler, der genereres ved, at beboerne køber mælk, grøntsager og brød i værkstederne, til forskning og produktforbedring. Hovedprincippet er, at det indre liv i landsbyen er målet," uddyber han.

Gartneriet

I den runde, højloftede fællessal møder vi Lars med Downs syndrom. Han er netop færdig i fysioterapien, han er glad for at bo her, siger han, "og min kæreste bor her også". Så er han smuttet. I næste uge skal han og en del andre af sted på skiferie.

Gartneriet på to-tre tønder land står Birthe for. Her dyrkes biodynamisk, gødningen forarbejdes efter biodynamiske principper, præparaterne til komposten laves af lægeurter, og Birthe viser fotos, hvor man kan sammenligne de biodynamiske grøntsagers bladsætning med konventionelt gødede planters. De sidste hænger godt nok med snotten, når man ser, hvordan de biodynamiske afgrøder gror. De får ikke kunstgødning gennem det vand, de drikker, men via naturlige humuslommer i den biodynamisk behandlede jord. Planterne udvikler to rodsystemer, et lodret, der opsuger vand og et vandret, der indoptager gødningen, de vender sig mod lyset og fotosyntesen og har i det hele taget en mere oprejst og åben bladsætning end de konventionelle.

Midt i Birthes udredninger kommer en halvstor pige, ligesom Lars med Downs syndrom. Hun græder utrøsteligt, hendes hundehvalp er død for fire måneder siden, men sorgen overvælder hende stadig. Den var så sød, og så døde den, hikster hun, Birthe holder om og krammer, og så finder hun noget, pigen kan gå i gang med.

Laila og Skjold abonnerer sammen med omkring 130 andre på grøntsagerne. For 400 kroner om måneden får de biodynamisk frugt og grønt hele året. I øjeblikket er der grønkål, rosenkål, porrer og palmekål på marken, mens jordkælderen byder på kartofler, rødbeder, gulerødder, pastinak, samt hvidkål, spidskål og selleri. Om sommeren kan Laila og Skjold selv hente deres grøntsager, hvor et rødt flag i marken markerer, at her må man høste. Et blåt flag betyder, at man gerne må give en hånd med lugningen.

Et problem skulle løses

Men hvordan bliver Hertha økonomisk uafhængig? Er der virkelig ingen problemer i det her - med kommunen, med de sociale myndigheder - og hvis der ikke er, hvorfor er der så ikke en hel masse andre, der gør som Hertha, hvor livet helt klart leves langt bedre end på en institution? Her får de udviklingshæmmede et tilnærmelsesvis fuldt liv med arbejde, ferier, rejser og kærester. De får en uddannelse, og de kan se, at deres arbejde er til gavn, de leverer kvalitetsmad til beboerne, og snart skal de også til at stå for skolemaden i Herskind.

"Vi kan levere, fordi vi har beskyttede værksteder," forklarer Per. "Vi leverer lønningerne, derfor bliver maden billig. Og samkvemmet med landsbyen er identitetsskabende for de udviklingshæmmede, der for eksempel kan køre op til skolen og aflevere de produkter, de selv har skabt."

100 x 10.000 kr.

Skjold uddyber forklaringen. Initiativet til det hele blev taget i slutningen af 1980'erne, fortæller han. En gruppe, som arbejdede med udviklingshæmmede børn på Kristoffergården i Odder, stillede sig spørgsmålet: 'Hvad sker der med dem, når de bliver voksne?' - og besluttede at finde en løsning på det problem.

Gruppen havde rødder i kollektivbevægelser og ungdomsoprør. En del arbejdede med økologi eller biodynamisk landbrug, og en del arbejdede som nævnt med udviklingshæmmede. En del var inspireret af Rudolf Steiners antroposofi, og det blev så den, der kom til at udgøre filosofien bag Hertha. Men der er ingen, der kræver, at man tror noget bestemt, understreger Skjold, der betegner sig selv og Laila som "nærmest grundtvigianere".

Gruppen brugte syv år på at formulere en vision om et dagligliv, som var så godt, at andre også gerne ville bo i det planlagte fællesskab. Man fandt 100 mennesker, der hver var parat til at indskyde 10.000 kroner. Så havde man en million til at købe et stykke bar mark ved Herskind. Man valgte bevidst et stykke bart jord, så man kunne opbygge det lille samfund fra grunden. Man byggemodnede og solgte grunde, hvorved man fik pengene tilbage og i omløb til værksteder og boliger, samt til alt hvad der havde med de udviklingshæmmede at gøre, ikke mindst forskning i plante- og dyreavl.

Derefter blev interesserede udefra indbudt til at købe eller leje sig ind i fællesskabet. En landsbyfond ejer den fælles ejendom, og et fællesmøde, hvor der sidder repræsentanter for de udviklingshæmmedes forældre, landsbybeboere og Steiner-folk, vælger repræsentanter til en fællesledelse, der består af en fondsbestyrelse og en boligfællesskab- og værkstedsbestyrelse.

Ingen fortilfælde

Herskind sagde fra begyndelsen ja og har da også nydt godt af naboskabet både kommercielt og kulturelt: Butikslivet og foreningslivet blomstrer. Der var ingen fortilfælde til Herthas konstruktion, så der blev udarbejdet en deklaration for hele området. Lokalplanen for 'Hertha Levefællesskab', som er landsbyfællesskabets officielle navn, er udarbejdet i samarbejde med den tidligere Galten Kommune. Efter kommunesammenlægningen hører Hertha under Skanderborg Kommune, hvor man finder lokalplanen under nummer 4.B. 3-02 på kommunens hjemmeside.

Forretningsføreren for Herthas bofællesskaber og værksteder, Ole Uggerby, forklarer, at de kampe, der har været, var dem, der blev udkæmpet omkring grundlæggelsen, hvor der ikke fandtes regler eller fortilfælde for et sted som Hertha. I dag lever Hertha slet og ret op til reglerne, Veterinærmyndighederne kommer på tilsynsbesøg og uddeler smileys, og for så vidt angår de udviklingshæmmede, er reglerne nedfældet i servicelovens paragraffer nummer 85 om retten til et sted at bo og til hjemmevejledning, samt nummer 103 om dagbeskæftigelse.

"Men Hertha repræsentere en nytænkning, vi er et sted, kommunen - og tidligere amtet - gerne vil vise frem," siger han.

"Nogle af de mennesker i den gamle Galten Kommune, som Hertha havde et godt samarbejde med, sidder også i den nye Skanderborg Kommune, og de har formået at skabe tiltro og tillid til stedet her," forklarer Ole Uggerby.

"Desuden har kommunerne et skrigende behov for dagtilbud til udviklingshæmmede, så det er klart, at der er interesse for et sted som Hertha. I Hjortshøj, et økologisk landsbyfællesskab nord for Århus, er man nu i fuld gang med at skabe noget lignende - blot med den forskel, at landsbyen dér kom først, og man nu skal til at integrere udviklingshæmmede beboere."

Projektet lykkedes

Projektet lykkedes altså. Folk som Laila og Skjold flyttede ind og fik en dagligdag, hvor alle basale fornødenheder var lige ved hånden, ligesom i gamle dages landsbysamfund, men her produceret og forarbejdet af udviklingshæmmede og deres støttegruppe af hjælpere - pædagoger og terapeuter, samt folk der har forstand på de håndværk, som dyrkes i Hertha.

"Fire skattebetalende borgere for hver udviklingshæmmet," pointerer Skold.

Landsbyen har sit eget gartneri, sit eget bageri, en butik, væveri, køkken, café, mejeri samt dyreholdet, køerne og grisene.

Desuden får Laila og Skjold og de øvrige beboere et fællesskab, hvor man kan deltage i kurser om kunst og kunsthåndværk, hvor man spiser sammen hver 14. dag, hvor der er morgensamling, hvis man har lyst, hvor der er musik, teater, foredrag, fortællekunst, udstillinger, og hvor man kan deltage i de årstidsfester, der hører til Steiner-samfundets cykliske ritualer: påskefest, Skt. Hans fest, Michaelsfest, lanternefest, adventsfest, julespil, nytårsfest og fastelavn.

Laila har ret: "Her ligger noget andet."

# data[].attributes.attachment_link.description
"Når man kommer, skal man kunne se, at her ligger noget andet," siger Laila Bach Sørensen. Sammen med sin mand, Skjold, bor hun i Hertha, en lille landsby, eller rettere en del af en landsbyen Herskind i nærheden af Århus. Første spadestik til Hertha blev taget i 1995.

# data[].attributes.attachment_link.title
Miljøterapi // Psykiatrien i Region Syddanmark

# data[].attributes.attachment_link.description
Psykiatrien i Region Syddanmark | Teglgårdsparken 26 | 5500 Middelfart | psykiatrisygehuset@rsyd.dk | Find telefon

# data[].attributes.body
Forsøg med strøm

# data[].attributes.attachment_link.title
Solomon Elliot Asch | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.title
Bad Behaviour (Parenting Documentary) - Real Stories

# data[].attributes.attachment_link.description
A powerful and emotive examination of seven-year-old Georgina - a child out of control. After six years of terrible behaviour, parents Diane and Fred have decided to put her into care. Want to watch more full-length Documentaries? Click here: http://bit.ly/1GOzpIu Follow us on Twitter for more - https://twitter.com/realstoriesdocs Instagram - @realstoriesdocs Content licensed by Digital Rights Group (DRG).

# data[].attributes.attachment_link.title
Psykolog, foredragsholder og forfatter - Dorthe Birkmose

# data[].attributes.attachment_link.description
Dorthe Birkmose er psykolog, (cand. psych). Hun er foredragsholder, forfatter og blogger med fokus på faglighed, etik og risikoen for forråelse.

# data[].attributes.headline
Den banale ondskab består i ikke at tænke sig om

# data[].attributes.subject
Den banale ondskab består i ikke at tænke sig om

# data[].attributes.body
Her står ikke noget om at hjertet skal med

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Retssagen mod nazisten Adolf Eichmann for 50 år siden kan stadig lære os noget -- og den blev også begyndelsen til opfattelsen af holocaust som en særlig begivenhed i Anden Verdenskrig

I april 1961 sad den nu 84-årige forfatter, jøde og journalist Richard Oestermann i det katolske kloster Ratisbonne i Jerusalem. Sammen med omkring 500 andre journalister fra hele verden fulgte han retssagen mod den tyske nazist og SS-officer Adolf Eichmann, som udspillede sig få hundrede meter derfra.

"Vi fulgte retssagen på en meget stor tv-skærm, der fyldte næsten hele bagsiden af scenen i det rum, vi sad i. Det var en grusom person, hvis lange, tynde ansigt tonede frem for os. Han sad i retssalen i et glasbur med en vagt på hver side. Nu skulle han endelig stå til regnskab for sine umenneskelige forbrydelser," siger Oestermann fra sit hjem i Jerusalem.

"Her kunne de yngre generationer og efterladte til ofrene også for første gang høre om, hvad der faktisk skete i udryddelseslejrene. Derfor var det en meget vigtig sag, fordi mange overlevende ikke før havde talt om det."

Adolf Eichmanns karriere som nazist kulminerede, da han blev ansvarlig for hele den europæiske transport af jøder til udryddelseslejrene. Han deltog også i Wannsee-konferencen i 1942, hvor den endelige udslettelse af hele det jødiske folk blev aftalt.

I år er det 50 år siden, at Adolf Eichmann blev stillet for en dommer. Året før blev han bortført af den israelske efterretningstjeneste, Mossad, fra hjemmet i Argentina. Han blev bedøvet, iklædt israelsk militæruniform og fløjet til Israel, hvor han efter en retssag og en appelsag blev hængt i Ramla-fængslet den 31. maj 1962. Den første og eneste dødsstraf i israelsk historie.

Retssagen blev tv-transmitteret til hele verden.

Dengang var der ingen internationale krigsforbryderdomstole, der kunne tage sig af sagen, og holocaust blev betragtet som en del af Anden Verdenskrig fremfor et særskilt kapitel om et folkemord.

Men både USA og Tyskland vidste, hvor Eichmann befandt sig, længe før israelerne fandt ham.

Og for begge lande ville afsløringen være pinlig. Den vesttyske kansler, Konrad Adenauers, sikkerhedsrådgiver, Hans Globke, var gammel kollega til Eichmann i afdelingen for jødiske anliggender og også medforfatter til udkast til Nürnberg-lovene, der i 1930?erne fratog jøderne deres civile rettigheder i Nazityskland.

Og den amerikanske efterretningstjeneste, CIA, var i gang med at etablere et spionnetværk i Tyskland mod Sovjetunionen, som til dels bestod af tidligere nazister. Generelt mente amerikanerne også, at de med Nürnberg-processerne havde sat et punktum for retsopgørene ved at dømme hovedpersonerne.

"Egentlig burde Adolf Eichmann have været for en domstol i Tyskland, men landet havde ingen interesse i at retsforfølge en nazist og igen rippe op i sårene. Den tyske stat retsforfulgte ikke nazisterne, hvis man kunne undgå det. Der er heller ingen tvivl om, at en bortførelse fra et andet land er ulovligt, så der er en del, der taler imod retssagen. Til gengæld mener jeg godt, man kan tale om en moralsk ret," siger Mikkel Andersson, der er bachelor i historie og blandt andet har deltaget i udgravninger i Auschwitz-Birkenau for at modbevise holocaustbenægteren David Irvings påstand om, at der ikke var gaskamre i udryddelseslejren.

Tyskerne sprængte selv gaskamrene i luften, men udgravningerne viste, at der både var huller til gas i de rester af lofterne, der blev fundet, og til falske brusehoveder. Irving tabte sagen i 2000.

Siger man Eichmann-sagen, er det komplet umuligt ikke også at sige Hannah Arendt (1906-1975). Den tysk-jødiske politiske filosof, der boede i USA, fulgte delvis retssagen mod Eichmann i Jerusalem, som hun dækkede for The New Yorker. I 1963 udkom hendes "Eichmann i Jerusalem - en rapport om ondskabens banalitet" (dansk 2008). Hun kom, muligvis uretfærdigt, til at tegne billedet af Eichmann i årene fremover: en bureaukratisk, underbegavet embedsmand, der var så optaget af at følge ordrer og løbe med strømmen, at han end ikke overvejede konsekvenserne af, hvad han dermed udførte.

Hannah Arendt mente, at ondskaben er et vilkår for alle moderne mennesker, hvis de glemmer at se kritisk på det samfund, de lever i.

En af Arendts nulevende støtter er den israelskfødte filminstruktør og lektor i medievidenskab på University of East London Eyal Sivan. Han taler på Dansk Institut for Internationale Studier (DIIS) i morgen om sagen og betvivler ikke, at Adolf Eichmann var en forbryder.

"Men han var ikke en bestialsk psykopat. Ikke ekstrem, men mainstream. Og det er en personlighed, som også findes i dag, og derfor er Eichmann-sagen som lærestykke stadig vigtig. Hvis vi stempler gerningsmænd som dyr, så er det kun for at lulle os selv ind i den vrangforestilling, at vi 'ikke er som ham'," siger Eyal Sivan.

"Der er rigtig mange eksempler på mennesker, som lydigt og dygtigt udfører deres job uden tanke på konsekvenserne, for eksempel når personer fjernt fra stedet med et tryk på en knap dræber andre ved hjælp af ubemandede droner. Eichmann muliggjorde holocaust ved at orkestrere transporten til lejrene. Ikke af ideologiske grunde, men af lydighed mod sin arbejdsgiver. Hans udåd var 'kontor-kriminalitet', og den er der ingen tvivl om, at han var skyldig i."

Adolf Eichmann meldte sig til SS i Østrig i 1932. To år senere kom han til det frygtede sikkerhedspoliti i Berlin. I 1937 forhandlede han blandt andet med et medlem af den jødiske modstandsgruppe Hagana, som senere blev til den israelske hær, om at tvangsforflytte jøder til det britiske mandat Palæstina, men det var englænderne ikke interesserede i, så den plan blev droppet.

I 1938 etablerede Eichmann i Østrig kontoret for jødiske anliggender, hvor han skulle fremme tvungen deportation af jøder fra landet. I 1939 etablerede han et tilsvarende kontor i Tyskland, stadig med tvangsforflyttelse af jøder fra Europa som hovedopgave.

I 1941 fortalte hans overordnede Reinhard Heydrich, at alle jøder skulle udslettes, og det blev stadfæstet året efter ved Wannsee-konferencen, hvor Eichmann tog referat. Her kulminerede nazisternes mange antisemitiske tiltag i Endlösung: den totale udryddelse af det jødiske folk. Eichmann blev ansvarlig for samtlige togtransporter af jøder til udryddelseslejre. År senere i Ungarn fortsatte han, trods Heinrich Himmlers ordre om det modsatte, med at sende jøder til gaskamrene.

Mikkel Andersson anfægter Arendt og Sivans udlægning af Eichmann som lydig embedsmand.

"Det er næsten umuligt at forstå, hvor vigtig Eichmann-retssagen var for det jødiske folk. For mange af de overlevende er det 'Kennedy-mordet gange rigtig mange'. Her fik mange unge for første gang historien om, hvad der var sket i udryddelseslejrene, og Eichmann stod som en næsten overjordisk dæmonisk kraft. Det billede havde Hannah Arendt måske også forventet og er så blevet overrasket over, hvor almindelig han så ud."

Mikkel Andersson forklarer, at Eichmann mindst én gang besøgte Auschwitz-Birkenau og andre udryddelseslejre og dermed heller ikke kunne være uden viden om, hvad hans transportsystem resulterede i.

"Arendts pointe er vigtig, fordi man selvfølgelig skal tage etisk stilling til det, hvis man bliver bedt om at udføre et arbejde, som er indlysende inhumant. Men der var altså også lejrkommandanter, som ud over alle grænser var så ondskabsfulde, at de ville få Hollywoods billede af nazister til at ligne en parodi."

Men Eichmann var ikke den største nazi-fisk, påpeger lektor i sydeuropæiske studier Christian Axboe Nielsen, Aarhus Universitet, som blandt andet har været analytiker og ekspertvidne i sager ved straffedomstolen for det tidligere Jugoslavien i Haag.

Også han er på talerlisten ved DIIS' seminar "Adolf Eichmann - Fifty Years Later" med foredraget "Fra Jerusalem til Haag".

"Jeg ser alene på, hvad dommen og retssagen siger om, hvad der egentlig skete under Anden Verdenskrig. Er det en pålidelig historie, når man mange år senere læser dommen? Er der fejl eller andre problemer i den?," siger han.

Og noget af det, Christian Axboe Nielsen falder over, er den israelske premierminister David Ben-Gurions (1886-1973) udtalelser i den forbindelse, hvor han på forhånd erklærede Eichmanns skyld og kaldte ham "den værste krigsforbryder i menneskehedens historie".

"Der er ingen tvivl om, at Eichmann var skyldig, men man kunne have lyst til posthumt at spørge Ben-Gurion, hvad han så mente om Reinhard Heydrich, Heinrich Himmler og Adolf Hitler."

Christian Axboe Nielsen kalder Eichmann-sagen for den vigtigste retssag mellem Nürnberg-processerne og etableringen af de internationale krigsforbryderdomstole siden 1990'erne.

"Det er stadig vigtigt i dag i forbindelse med sager om folkedrab og andre krigsforbrydelser, at hverken dommere, anklagere eller forsvarere lader sig rive med af mediernes ofte farverige og forkerte beskrivelse af gerningsmændenes rolle i sagen. En retssag handler om indicier og andet retsmateriale, ikke om fordomme og fjendebilleder."

"Det kan man også se i Eichmann-dommen, hvor dommerne var klar over den enorme kløft, der havde åbnet sig mellem opfattelsen i befolkningen af, hvem Eichmann var, og det store, kedelige arbejde med at rekonstruere, hvad den anklagede kunne have gjort. At Eichmann ikke var uskyldig, betød på den anden side heller ikke, at han var skyldig i det hele."

Christian Axboe Nielsen mener, at retssagen mod Serbiens tidligere præsident Slobodan Milosevic på det punkt nærmest var en genindspilning af Eichmann-sagen, men heller ikke Milosevic var "skyldig i det hele".

"Og selve dommen er noget mere nuanceret i sin fortolkning af Eichmanns rolle og holocaust end anklageskriftet."

"Holocaust har ligheder med andre folkemord, blandt andet i optakten med diskriminerende love og propaganda op til den egentlige beslutning om udryddelse af et folk - her undtager jeg Rwanda, som er det eneste folkemord, der gik fra 0 til 100 i løbet af meget kort tid," siger Christian Axboe Nielsen.

"Men holocaust adskiller sig også i den teutoniske industrielle operation, nazisterne havde stablet på benene, og som bevidst ledte hen til udryddelse i en størrelsesorden, som nærmest er uden sidestykke."

Eichmann-sagen blev også for israelerne i den kun 12 år gamle stat et vendepunkt. Sagen blev, ifølge Mikkel Andersson, både det egentlige retsopgør med en af holocausts vigtigste skikkelser og begyndelsen på en ny fortælling om Auschwitz: at folkemordet ikke var en del af historien om Anden Verdenskrig, men en helt særskilt begivenhed i verdenskrigen.

Det blev begyndelsen til en omfattende forskning i folkemord. Både holocaust i sig selv og de afledte begivenheder: de overlevende og deres børn, optakten til folkemord og meget mere.

Eller som en anden jødisk forfatter og politisk aktivist Susan Sontag (1933-2004) udtrykte det: Eichmann havde en dobbeltrolle i retssagen -som sig selv og sin egen forbrydelse og som bærer af hele den antisemitiske historie.

Richard Oestermann, som rapporterede om sagen i danske, svenske og norske medier, har stadig ikke tilgivet, at kulturnationen Tyskland kunne ende i et bevidst forsøg på systematisk at udrydde et helt folk.

"Der var vidnesbyrd på vidnesbyrd om grusomhederne, og det blev ved i ugevis. Og jeg skrev og skrev hver eneste dag om, hvad jeg så på tv-skærmen, der viste rettergangen."
benteclausen@k.dk

# data[].attributes.attachment_link.title
Eichmann: Lydig bureaukrat eller bestialsk folkemorder?

# data[].attributes.attachment_link.description
Retssagen mod nazisten Adolf Eichmann for 50 år siden kan stadig lære os noget -- og den blev også begyndelsen til opfattelsen af holocaust som en særlig begivenhed i Anden Verdenskrig I april 1961 sad den nu 84-årige forfatter, jøde og journalist Richard Oestermann i det katolske kloster Ratisbonne i Jerusalem.

# data[].attributes.body
Georgina

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Hvorfor får folk børn? Det er jo bare helvedes hårdt arbejde".Diane, mor.

Fred og Diane har opgivet at styre deresuregerlige syvårige datter, Georgina. De har derfor bedt debritiske myndigheder om at fjerne hende. Mens de venter på svar,prøver de alligevel en sidste gang at få hjælp fra enadfærdskonsulent.

Forældrene

Fred og Diane indrømmerselv, at de ikke er et helt almindeligt par. Diane er 38 år,arbejder i skattevæsnet og skjuler sig i uklædeligt, konet tøj.Hendes mand arbejdede tidligere for det britiske luftvåben, menoptager nu bryllupsvideoer.

Diane var 30 år og midt i sin karriere, da hunuventet blev gravid. Den 22 år ældre Fred, der allerede havde tovoksne børn, var ikke sikker på, om han ville være far igen. Dethjalp ikke, at Georgina blev født en måned for tidligt og måtteligge i kuvøse. "Det var ikke vores barn, det var en klump i enkasse", siger Diane i programmet.

Syv år senere kan Diane stadig ikke oparbejdeet moderinstinkt og siger, at hun flere gange har fortrudt, at hunikke fik en abort. "Hvorfor får folk børn? Det er jo bare helvedeshårdt arbejde. Jeg går ud fra, at det ikke er hårdt, hvis der erkærlighed. Men det var ikke andet end helvedes ubelejligt, dyrt ogen begrænsning af vores sociale liv. For HVAD?"

Et uartigtbarn?

Adfærdskonsulenten, der skal hjælpe Fred og Diane,er den tidligere skolelærer Warwick Dyer. Han har udviklet en unikmetode, der skal hjælpe adfærdsvanskelige børn og deres forældre.Metoden kan synes usædvanlig: Dyer møder aldrig barnet og besøgerkun forældrene én gang. Derefter skal forældrene ringe til ham hverdag, indtil de har opnået det resultat, de ønsker.

I Dianes og Freds tilfælde konstaterer Dyerhurtigt, at det ikke er Georgina, der er problemet. Det er Fred ogDiane. Hvis de kan acceptere dette og ændre deres opførsel, så vilde også opleve, at Georgina ændrer sin opførsel.

"Et uartigt barn?" følger i seks måneder op-og nedturene i den lille familie, mens især Diane arbejder med sinvrede og sit lave selvværd. Bare det at kysse sin datter godnat eren kæmpe overvindelse for Diane, der ikke vist sin datter den slagsomsorg, siden Georgina var spæd.

Terapien

Georgina, en køn,intelligent og meget ensom lille pige, havde tidligere fået stilletdiagnosen "indlæringsvanskeligheder". Derudover havde hun fået detberoligende middel Ritalin mod sin hyperaktivitet.

Hidtil har Fred og Diane skældt højrøstet udpå Georgina og givet hende smæk, når hun ikke har opført sigordentligt. Dyers metode er et belønnings- og strafsystem, hvorGeorgina får 30 pence hver dag. Hver gang hun opfører sig dårligt,skal Fred og Diane trække én pence fra hende, men skal give hendeen advarsel først.

Dyers metode er simpel, men kræver, at Fred ogDiane er vedholdende. Det går langsomt i starten, men så begynderGeorgina at opføre sig pænere. Indtil Fred og Diane, opmuntret afde gode resultater, slækker på disciplinen.

Dengang og nu

Et stykke tid efterDyer er begyndt at hjælpe dem, kigger Fred og Diane på gamlehjemmevideoer af Georgina, da hun var fire år. Hun græder og rokkerfrem og tilbage, mens hun desperat og ulykkelig prøver at fåkontakt til sin mor, der sidder stiv og vredt ignorerer sindatter.

"Hvis det ikke var mig, ville jeg have anmeldtmoderen til de sociale myndigheder", siger Diane omhjemmevideoen.

Originaltitel: "Bad Behaviour"

Produktion: A Lion Television production forChannel 4, 2003

# data[].attributes.attachment_link.description
"Hvorfor får folk børn? Det er jo bare helvedes hårdt arbejde".Diane, mor. Fred og Diane har opgivet at styre deresuregerlige syvårige datter, Georgina. De har derfor bedt debritiske myndigheder om at fjerne hende. Mens de venter på svar,prøver de alligevel en sidste gang at få hjælp fra enadfærdskonsulent.

# data[].attributes.body
Ellers er det ikke længere pædagogik...
Tag udgangspunkt i brugerens/barnets/borgerene/menneskets eget perspektiv
Anerkendelse
Empati
Hvis adfærdspædagogik på nogen måde er godt, er det fordi, der er pædagogisk personale, der har hjerte og de ovenstående kvaliteter. Den må ikke stå alene!!!
Et motiv, der forandrer verden:
KAN JEG STÅ INDE FOR DET JEG LAVER???

# data[].attributes.body
Mere om gentle teaching

# data[].attributes.attachment_link.title
Film 1 - Livet som udviklingshæmmet og handicappet under Åndssvageforsorgen

# data[].attributes.body
artikel fra TV2

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De fleste, der har set TV 2-dokumentaren om bostedet Strandvænget i Nyborg, er rystede over de ansattes hårde og følelseskolde behandling af de udviklingshæmmede i Hus 17.

De gælder også de ansatte selv.

Øjenåbner
Tv-billederne har været en drastisk øjenåbner for de fire personer, der nu er sygemeldt, siger stedets HR- og souschef Lene Horndrup til Politiken:

TV2 dokumentar

Fra midten af juli og tre måneder frem optog en journalist fra Bastard Film 125 timers video fra hus 17 i Strandvænget, Nyborg, med skjult kamera.

Journalisten var blevet ansat som ferieafløser og havde i alt 35 vagter.

Han dokumenterer blandt andet med skjult kamera, at beboerne får lov at ligge i deres eget tis i 12-14 timer, mens personalet ser tv og drikker kaffe.

Du kan læse meget mere om dokumentarfilmen på TV2s hjemmeside

- De har det ganske forfærdeligt. De er utrolig skamfulde og flove over det, vi andre har set på den film. Der er ikke nogen tvivl om, at de er helt klar på, at det er en fuldstændig uacceptabel adfærd, de har haft. De forsøger ikke at undskylde eller bortforklare det, der har været, siger Lene Horndrup.

Hun tilføjer, at der også er foregået positive ting, der ikke er med i tv-programmet.

- Men det, der sker på den film, er sket. Jeg kan forsikre dig om, at det har været en øjenåbner for hele Strandvænget. Det har givet anledning til selvrefleksion, siger souschefen.

Ikke enestående
Billederne fra Strandvænget er tilsyneladende langt fra enestående.

Siden TV 2 sendte "Er du åndsvag?" tirsdag aften er det strømmet ind med henvendelser til de udviklingshæmmedes organisation LEV.

- Vi har hørt fra en hel del pårørende og såmænd også nogle medarbejdere, som siger, de har oplevet noget lignende, siger LEV's formand Sytter Kristensen.

Hun har ikke overblik over det præcise antal henvendelser, men de kommer fra hele landet.

Historierne vil foreningen bruge til at få en bredere diskussion med kommuner og regioner om, hvorvidt plejen er god nok i dag, siger Sytter Kristensen.

Sagen kort
Sagen kort
En journalist fra Bastard Film arbejdede gennem tre måneder i et af de 20 huse på institutionen Strandvænget i Nyborg, hvor han med skjult kamera optog i alt 125 timers video af forholdene for de otte udviklingshæmmede beboere i hus 17, hvor han arbejdede.

Dokumentarprogrammet "Er du åndssvag?", der blev vist på TV 2 13. februar viser bl.a., hvordan en beboer blev låst inde på et værelse i flere timer af personalet, hvordan en beboer bliver tvunget til at tørre sin egen urin op, og hvordan en beboer bliver presset op ad en dør, mens en medarbejder tager kvælertag på beboeren.

Strandvængets beboere er personer, der "på grund af betydelig og varigt nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne" ikke kan klare sig selv.

Der er fire institutioner i landet med flere end 100 pladser for voksne udviklingshæmmede. De fire institutioner er Strandvænget, Sødis Bakke, Sølund samt Ribelund.

Lignende sager

Fælledgården, 2006
Tv-optagelser med skjult kamera i en DR-udsendelse afslørede, at mange af de ældre beboere på et af landets største plejehjem, Fælledgården i København, levede under urimelige forhold. Sagen fik ingen konsekvenser for personale eller ledelse.

Lokalcenter Holme og Skåde, 2006.
Forholdene på plejecentrene Lokalcenter Holme og Skåde blev kritiseret, da Århus Kommunes tilsyn fandt eksempler på omsorgssvigt. Områdechef fratrådte efterfølgende.

Slottet, 2002.
En pårørende til en beboer opsatte skjult kamera i dennes lejlighed på plejehjemmet Slottet i De Gamles By, København, da den pårørende ville dokumentere mangler i plejen. Sundhedsforvaltningen iværksatte en uvildig undersøgelse af forholdene, der konkluderede, at plejen på Slottet ikke var god nok. Sundhedsdirektøren i Københavns Kommune blev fyret og vicedirektøren, der stod til fyring, sagde op.

Kærbo, 2000.
En studerende fra RUC påviste i en eksamensopgave, hvordan de ansatte på plejehjemmet Kærbo i København brugte halvdelen af arbejdstiden på kaffepauser. Sagen fik ingen konsekvenser for personale eller ledelse.

Birkebo, 1999.
Embedslægen i Århus Amt, Kate Runge, beskrev i en redegørelse, hvordan de ældre på plejehjemmet Birkebo i Odder levede under dårlige forhold.

ExternalContent

# data[].attributes.attachment_link.description
De fleste, der har set TV 2-dokumentaren om bostedet Strandvænget i Nyborg, er rystede over de ansattes hårde og følelseskolde behandling af de udviklingshæmmede i Hus 17. De gælder også de ansatte selv.

# data[].attributes.attachment_link.title
Film 2 - Isolation, disciplin, tvangsarbejde og tab af menneskerettigheder

# data[].attributes.attachment_link.title
Film 3 - Fra de store centralinstitutioner til de mindre botilbud

# data[].attributes.body
Naturvidenskab
Russisk strømning
Behaviorism - adfærdspsykologi
Tænker mennesker som dyr
Pavlov og Skinner
Bruges som et pædagogisk værktøj
S - Stimulus: lakrids
O - (Organisme)
R - Respons Mor...? (spørger sødt) osv
K - Konsekvens Nej ingen lakrids osv
C - Forstærkning

Moren spiller fallit i dette eksempel
I en ubehagelig situation
Stærk pointe: Alle gør det, men forskellen ligger i, hvordan vi gør det.
Problemskabende adfærd skal gerne udslukkes. Intensiteten bliver mere og mere intens over tid, men knækker så eller kommer op igen (må jeg få cola ? og SÅ - Back in business;-)

Der er ingen garanti ved doggy-pædagogik for at hjertet er med!!!

Supermarkedeksemplet! Psykologi 1 og 2
En belønning der gives på forhånd er ingen belønning!
Se bogen og husk kode AM2011

# data[].attributes.body
Autisme er en udviklingsforstyrrelse
ADHD er en opmærksomhedsforstyrrelse

# data[].attributes.body
Mentalisering
Susan Hart
Neuroaffektiv udviklingspsykolog
NUSSA
- At de sig selv udefra og andre indefra
- At forstå misforståelser
- At se bagom adfærd

# data[].attributes.body
"Ingen bliver mester for sit eget liv uden bestandigt at bekæmpe sin trang til at blive herre over andres"

# data[].attributes.body
"Et samfund skal kendes på, hvorledes det behandler de svageste"

# data[].attributes.body
Bo Hejlskov

# data[].attributes.headline
Et positivt paradigme for vores tid (Mortens ord)

# data[].attributes.subject
Et positivt paradigme for vores tid (Mortens ord)

# data[].attributes.body
Mentalisering
Empati
Arbejde med andre mennesker, er en gave så jeg bedre kan forstå mig selv.
Hvordan kan jeg blive bedre til at mestre andres følelser, så jeg bedre kan mestre mine egne følelser.
Kvalitet til selvforståelse
Flere mennesker, der er mere empatiske kan redde vores samfund!!!
FOR mange mennesker tænker FOR meget på sig selv.

# data[].attributes.body
"Et nej til mig er et ja til dig selv"
Pædagogisk arbejde er en forhandlingssituation, hvor den voksne er forhandlingslederen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Jesper Juul - author, family therapist and public speaker

# data[].attributes.body
Gentle teaching

# data[].attributes.body
Ordet paradigme kommer fra græsk (παράδειγμα parádeigma, som er samensat af para = "hos" + deiknynai = "vise", og det betyder tilsammen "forbillede" eller "mønster"), heraf kommer nutidens brug: en tænkemåde eller et system af tanker og sammenhænge.

# data[].attributes.body
Et Rudolph Steiner "sted"

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi bor i 2016 140 mennesker i Levefællesskabet, og mange kommer dagligt til for at arbejde, besøge stedet eller deltage i arrangementer. Levefællesskabet har eksisteret siden 1996 og har gennem alle årene dannet rammen om det pædagogiske arbejde i Hertha. Gå mere i dybden på de øvrige sider.

# data[].attributes.body
Problemskabende adfærd

# data[].attributes.attachment_link.title
Problemskabende adfærd - Socialstyrelsen - Viden til gavn

# data[].attributes.attachment_link.description
Problemskabende adfærd er en stadig udfordring i arbejdet med mennesker med udviklingshæmning og andre typer af kognitive funktionsnedsættelser.

# data[].attributes.headline
Et positivt paradigme for vores tid. Empati og hjertet med!!!

# data[].attributes.subject
Et positivt paradigme for vores tid. Empati og hjertet med!!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pædagogisk øvelsesbog sætter empatien forrest

At få det godt med sig selv handler også om at få det godt med andre, mener ny bog.

Lad det være sagt med det samme: Det er ikke en helt almindelig pædagogisk bog om børn.

Den drejer sig om børns selvstændighed som mennesker i ægte, humanistisk forstand. Nogle læsere vil givetvis lægge den fra sig som uinteressant, fordi den ikke handler om hverken pædagogiske eller psykologiske teorier.

Atter andre vil finde den en anelse eksotisk og ane new age og nyreligiøsitet i bogens forslag om at udvikle en indre bæredygtighed og træne hjertefølelser. Men for de læsere, der er åbne for tai-chi, Qi-Gong, yoga, mindfulness og meditation, er der meget at hente i en bog, der i den grad har et budskab til tiden.

Empati kan trænes
Forfattergruppen har rod i Jes Bertelsens vækstcenter i Nørre Snede, og de har dannet Foreningen Børns Livskundskab. Gruppen omfatter personer, der hver især er kendt fra andre felter end lige netop børnepædagogik.

Deres mål er at udvikle børns indre fordybelse, i bogen kaldes det "selvberoenhed".

Det betyder at hvile i sig selv, f.eks. som selvstændighed og autonomi. Her kommer empati ind i billedet som en af de kvaliteter, der kan styrke denne udvikling.

Forfatterne har den opfattelse, at empati og det at hvile i sig selv kan trænes - og at netop disse kompetencer er vigtige forudsætninger for et godt liv i en tid som vores. Præget som den er af stress, jag, overfladiskhed og indre tomhed.

Grundlaget for et givende socialt fællesskab
Børn skal lære meget, de kan også utrolig meget, og skolen tager sig af det meste. De bliver dygtige og kan multitaske, men hvad der skal til for at forstå et andet menneske, det står ikke på skemaet. Tilværelsesorientering ville Løgstrup sige, og det er i forfattergruppens optik noget med kropsbevidsthed, koncentrationsevne, nærvær og venlighed.

Bogen præsenterer en række øvelser, og de handler ikke om terapi eller selvudvikling, men om at støtte børns egne iboende kræfter for at få et godt liv. Det er blandt andet samhørighed med andre mennesker - og empati.

Øvelserne omfatter fem områder, nemlig hjertet, bevidstheden, åndedrættet, kreativiteten og kroppen. De er enkle og består f.eks. i at blive bevidst om kroppen, at mærke efter, at iagttage i betydningen registrere, at koncentrere sig, at aktivere følelserne, at mærke forskel osv. Det er øvelser, der tilsammen udgør en helhed, men som kan udføres enkeltvis hvor som helst - i ledige øjeblikke.

Bogen har mange gode budskaber, som enhver kan lade sig inspirere af og selv bygge videre på. En rigtig vigtig pointe til alle skolefolk er, at skolen også har en forpligtelse til at styrke de sider ved børns udvikling, der giver dem den indre ro, der er grundlaget for et reelt og givende socialt fællesskab.
FACEBOOK

Redaktionen anbefaler:

Min mor blev færdiguddannet som pædagog i 1969. Det samme år, tjenestemandskommissionen fik til opgave at indplacere alle offentligt ansatte på en lønskala.

Pædagogerne blev placeret i bunden af skalaen. Det gjorde de, fordi pædagogfaget var et kvindefag. Dengang anså man stadig manden for at være husstandens hovedforsørger. Kvindens løn var bare et supplement til husholdningen - en slags lommepenge.

Men min mors løn skulle ikke bare fungere som lommepenge. Hun var enlig forsørger og skulle leve af sin lommepengeløn.

Det er snart 50 år siden. Og der er sket meget. Kvinder og mænd er blevet ligestillet på de fleste områder. Mange kvinder får i dag lønninger, der modsvarer den værdi, de skaber. Men pædagogernes løn ligger, sammen med løn for andre såkaldte kvindefag, stadig i bunden af lønskalaen.

I flere minutter er statsministeren den eneste i borgmesterkontoret i Maribo, der siger noget. Og når Lars Løkke Rasmussen fra tv-skærmen en gang imellem sætter et komma i talestrømmen for at tage luft ind, holder alle andre vejret, så det i et sekund kun er den lavmælte summen fra batterierne bag på TV 2's og DR's rullende kameraer, man kan høre.

Der, hvor kameralinserne krydser hinanden, står en mand, der har meget på spil. De seneste måneder har borgmester i Lolland Kommune Holger Schou Rasmussen (S) arbejdet hårdt for at trække statslige arbejdspladser til et område, der de seneste år har fået et blakket ry.

Høj arbejdsløshed, usælgelige huse og en haltende økonomi. Derfor har der været hyret konsulentbureauer til at gøre regeringen lun på Lolland, før anden runde af statslige arbejdspladser onsdag blev fordelt. Drømmen på Lolland er Energistyrelsen eller Den Sociale Ankestyrelse.

I andre kommuner har de drømt om styrelser med andre navne. Og mens borgmestre landet over forventningsfuldt krydsede fingre for at få en bid af de statslige arbejdspladser, regeringen i går dryssede ud over Danmark, sad statsansatte i Københavnsområdet ængsteligt og ventede på at få at vide, om deres arbejde - og liv - skulle flytte.

Når stemningen blev lidt mat på Donald Trumps valgmøder, havde han et trick til at piske stemningen i vejret:

"Jeg siger bare: Vi vil bygge muren! Og de går amok", fortalte han i januar 2016 til avisen The New York Times.

Sammen med råbet 'Bur hende inde' om demokraternes præsidentkandidat, Hillary Clinton, var 'Byg en mur' Trump-kampagnens aggressive soundtrack, og intet enkeltstående valgløfte er vel mere afgørende for Donald Trump at indfri. Han har brug for at blive fotograferet foran en 'Trump-mur', som han gerne selv kaldte den.

Det første år er det ikke gået særligt godt med muren på grænsen mellem USA og Mexico.

Tabet af viden og kompetencer bliver enormt, og det vil i alvorlig grad svække hele miljøområdet. Sådan lyder det fra Dansk Magisterforening og Ingeniørforeningen (IDA), som tilsammen repræsenterer cirka to-tredjedele af de 440 ansatte i Miljøstyrelsen, som nu skal flyttes til Odense.

"Det her handler ikke udelukkende om, at man skal have ondt af de ansatte i Miljøstyrelsen. Det handler om et meget væsentligt område, miljøområdet, som har betydning for os alle sammen, men som nu kommer til at blive lagt ned i en periode", siger Camilla Gregersen, formand for Dansk Magisterforening.

Udflytningen af Miljøstyrelsen er den største enkeltstående flytning af arbejdspladser i regeringens anden runde.

Styrelsen sendes til Odense efter en række i forvejen tumultariske år med organisationsændringer, flytninger og navneændring. For bare et år siden blev der oprettet en ny Miljøstyrelse, da den gamle miljøstyrelse og Styrelsen for Vand- og Naturforvaltning blev lagt sammen. I de nye lokaliteter var receptionen lige blevet færdig.

Sidste chance: Prøv Politiken i 3 måneder for kun 299 kr.

Skift din kur ud med kultur og få 3 måneders fitness for din hjerne med et digitalt abonnement på Politiken.

Nyhed: Håndsæbe der støtter en god sag

Prøv den bæredygtige sæbe 'One Hand Washes The Other' og giv samtidig en måneds skolegang til en pige i Indien

# data[].attributes.attachment_link.title
Pædagogisk øvelsesbog sætter empatien forrest

# data[].attributes.attachment_link.description
Lad det være sagt med det samme: Det er ikke en helt almindelig pædagogisk bog om børn. Den drejer sig om børns selvstændighed som mennesker i ægte, humanistisk forstand. Nogle læsere vil givetvis lægge den fra sig som uinteressant, fordi den ikke handler om hverken pædagogiske eller psykologiske teorier.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Rudolf Steiner, 1861-1925, østrigsk filosof, antroposofiens grundlægger. Rudolf Steiner, der var født i Kraljevec i Ungarn (nuv. Kroatien), førtes til beskæftigelse med filosofi og naturvidenskab via barndommens livsspørgsmål: Var den indre verden, som han oplevede, virkelig, og kunne der bygges bro fra den ydre verden til den indre? Tidligt følte han sine synspunkter beslægtede med Johann Wolfgang von Goethes naturvidenskabelige opfattelser. Efter studier ved Wiens tekniske højskole udgav han sin disputats, Wahrheit und Wissenschaft (1892). Hans hovedværk, Die Philosophie der Freiheit, udkom 1894.

Rudolf Steiner var 1902-13 generalsekretær i den tyske sektion af Teosofisk Samfund. Ud fra sin forståelse af kristendommen distancerede han sig fra Annie Besants forsøg på at fremstille Krishnamurti som en kommende verdensforløser. Han blev derfor ekskluderet af Teosofisk Samfund. Fra 1912 kaldte han sin bevægelse for antroposofi; indenfor denne opstod bl.a. eurytmi, en pædagogisk reformbevægelse og biodynamisk jordbrug samt en social reformbevægelse med samfundslivets tregrening som ideal.

Fra 1913 virkede Rudolf Steiner især i Dornach i Schweiz (se Goetheanum); her grundlagdes 1923 Det Almene Antroposofiske Selskab i sammenhæng med Freie Hochschule für Geisteswissenschaft. Foruden sit store forfatterskab drev Steiner omfattende foredragsvirksomhed i mange lande, herunder fem besøg i Danmark.

Steinerskoler

Rudolf Steiner grundlagde i 1919 den første skole i Stuttgart i tilslutning til Waldorf-Astoria-fabrikkerne; deraf betegnelsen Waldorfpædagogik.

Steinerskolernes pædagogiske virke har som mål en udvikling af ikke alene barnets intellektuelle evner, men også dets karaktermæssige egenskaber. Skoleforløbet er derfor koncentreret om tre centrale temaer: i førskolealderen om følelsen (verden er god), i den første skoletid om viljen (verden er skøn) og i puberteten om intellektet (verden er sand). Tempoet i kundskabstilegnelsen er i de første 2-3 skoleår langsomt, idet man ser det som en hovedopgave at give næring til barnets følelsesliv og vilje, så der dannes et fast grundlag for moralske og sociale værdier. Der sigtes mod, at skolens miljø muliggør selvvirksomhed, og at formidlingen af stoffet er anskuelig og farverig. Undervisningen tager derfor sit udgangspunkt i lærerens fortælling, ikke i lærebøger og lektieoverhøring, og der lægges stor vægt på kreative udtryksformer.

Der findes ca. 1000 Steinerskoler, heraf 16 danske, der drives som frie grundskoler. Desuden findes Steinerbørnehaver.

Af Steiners pædagogiske værker findes på dansk bl.a. Barnets opdragelse set ud fra åndsvidenskabens synspunkt (1981).

Oskar Borgman Hansen, Ole Varming: Rudolf Steiner i Den Store Danske, Gyldendal. Hentet 11. maj 2018 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=164594

# data[].attributes.attachment_link.title
Rudolf Steiner | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.description
Rudolf Steiner, 1861-1925, østrigsk filosof, antroposofiens grundlægger. Rudolf Steiner, der var født i Kraljevec i Ungarn (nuv. Kroatien), førtes til beskæftigelse med filosofi og naturvidenskab via barndommens livsspørgsmål: Var den indre verden, som han oplevede, virkelig, og kunne der bygges bro fra den ydre verden til den indre?

# data[].attributes.attachment_link.description
Posts about Bo Hejlskov Elvén written by Kathrine Felland Gunnløgsson

# data[].attributes.body
om diagnoser

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Adhd og autisme findes skam!

Også selv om den kreative klasse ikke bryder sig om det.

Den kreative klasse har fået en ny sag at kæmpe for. En sag, som manifesterer sig mere og mere i dagspressen og de sociale medier, og som synes være funderet i ideologi snarere end viden.

Sagen kan opsummeres på følgende vis: Diagnoser er mest af alt en social konstruktion opfundet af den griske medicinalindustri og udført af en korrumperet og biologisk-deterministisk lægestand.

Som mor til et barn med nyligt konstateret adhd og atypisk autisme vil jeg hævde, at der ikke er tale om en konstruktion endsige et komplot.

Men min søn bliver ikke mindre syg af ikke at have en diagnose.

Marianne Eskebæk Larsen, Adjunkt på Professionshøjskolen UCC

For min 6-årige søn er de fleste af hverdagens gøremål uoverskuelige, stressende begivenheder. Det gælder alt fra selv at tage tøj på om morgenen og komme ud ad døren til at lære at gå på toilettet og komme i seng om aftenen.

Voldsomme raserianfald er ikke ualmindelige, og de medfører sommetider, at han løber væk.

Adhd er en opmærksomhedsforstyrrelse. Autisme er en udviklingsforstyrrelse. Psykiatrifonden kalder adhd en opmærksomhedssygdom, hvilket er noget mere forståeligt end Attention Deficit Hyperactive Disorder, som adhd er en forkortelse for.

Man skelner almindeligvis mellem tre forskellige slags adhd: 1) adhd med overvejende opmærksomhedsforstyrrelse, 2) adhd med overvejende hyperaktivitet og impulsivitet og 3) adhd som en kombination af opmærksomhedsforstyrrelse, hyperaktivitet og impulsivitet. Min søn lider af den sidste kategori.

Da man ikke kan teste, om folk har adhd eller autisme ved hjælp af en blodprøve eller en skanning, er selve udredningen naturligvis omfattende.

Eller rettere: Det bør den være. Det er bl.a. her, nogle af de gængse misforståelse opstår, og den kreative klasse går galt i byen.

Mange voksne bliver fejldiagnosticeret, og megen overmedicinering pågår, fordi udredning og behandling forestås af den praktiserende læge.

Langt størstedelen af al psykofarmaka udskrives af den praktiserende læge, der typisk har ganske kort tid (10-20 minutter) til at foretage diagnosticeringen og derudover ofte slet ikke har den fornødne viden.

Min erfaring er, at børn tilbydes en anderledes grundig udredning. I Københavns Kommunes børnepsykiatri foretager man en vurdering på baggrund af observationer, test, spørgeskemaer og samtaler med forældrene.

Denne distinktion er den kreative klasse tilsyneladende uvidende om, og derfor skal jeg som forælder finde mig i deres vrede over tidens 'overdiagnosticering'.

Men min søn bliver ikke mindre syg af ikke at have en diagnose. Og med diagnoser følger muligheden for at få målrettet hjælp.

Mange meningsmagere taler med gispende forargelse om medicin som den nemme løsning. Statens Serum Institut har registreret mere end en tidobling i antallet af personer, der indløste recepter på adhd-medicin i årene 2002-2011.

I lighed med kritikerne finder jeg det stærkt bekymrende, at salget af adhd-medicin er steget så eksplosivt, da vi slet ikke ved nok om de langsigtede virkninger af at give børn medicin.

Også fordi der er meget, som tyder på, at målrettede pædagogiske tiltag i barnets nærmiljø kan gøre en forskel. Men at gøre alting til et spørgsmål om enten-eller er lige så problematisk.

Artiklen fortsætter efter annoncen

Hvis min søn eksempelvis ikke får medicin, der kan dæmpe nogle af symptomerne, kan han risikere at komme så langt bagefter i forhold til læring og udvikling, at han måske er lige så ilde stedt som med de eventuelle skadevirkninger, medicinen forvolder.

Og er det så bedre at lade være?

Læs også: Sundhedsminister: Bekymrende forbrug af ADHD-medicin

Jeg er enig med kritikerne i, at måden, vores samfund er struktureret på i dag, kan være medvirkende til at forstærke eller udløse nogle børns adhd. Det var formentlig nemmere at være adhd-disponeret i en tid, hvor ro, renlighed og regelmæssighed var normen.

Men når en eller anden højtuddannet meningsmager i et af Radio24syvs debatprogrammer hævder, at stigningen i antallet af adhd-børn skyldes forældre, der ikke kan sætte grænser for deres børn, da bliver jeg for alvor træt.

Adhd er heller ikke blot et spørgsmål om at have 'lidt krudt bagi', som det sommetider udtrykkes. Barnets impulsivitet, hyperaktivitet og kortvarige opmærksomhed betyder, at det har vanskeligt ved at samle sig om strukturerede aktiviteter i længere tid ad gangen.

Børn med adhd og autisme har vanskeligt ved at indgå i lege med andre børn, og de finder det grundlæggende svært at aflæse sociale situationer.

Det giver mange sammenstød med omverdenen, og børnene har ofte et meget lavt selvværd.

Læs også: Det ville klæde lægefaglige at tage deres egen medicin

Jeg vil gerne frabede mig den kreative klasses frelste holdninger og i stedet bede om en debat, der tager udgangspunkt i, hvordan vi som samfund kan blive bedre til at rumme sårbare børn og voksne.

Måske skal vi tænke hele undervisningssystemet anderledes i forhold til måden, vi organiserer undervisningen på, og de fysiske rammer, den foregår i. Måske skal også familielivet og arbejdslivet revideres.

Artiklen fortsætter efter annoncen

Eksempelvis er storrumskontorer og åbne kontorlandskaber stressende for folk med adhd. Kommunerne skal blive bedre til at give hjælp hurtigere, og de forskellige instanser og myndigheder skal blive bedre til at arbejde sammen og koordinere indsatsen - ifølge Maja Lundemark Andersen (Aalborg Universitet), der har forsket i adhd-familiers møde med systemet.

Løft din viden:

Prøv Politiken i 3 måneder for kun 299 kr.

Som professor og tidligere formand for Børnerådet Per Schultz Jørgensen pointerer, er barnet ikke kun lig sin diagnose.

Det handler om "livsformen i vores moderne samfund og familieliv, der ofte kan være netop så rastløs, at mange børn kommer til at mangle den indre ro og kontinuitet" (fra Social Fokus, Socialstyrelsens særnummer om adhd, juni 2013).

Redaktionen anbefaler:

Min mor blev færdiguddannet som pædagog i 1969. Det samme år, tjenestemandskommissionen fik til opgave at indplacere alle offentligt ansatte på en lønskala.

Pædagogerne blev placeret i bunden af skalaen. Det gjorde de, fordi pædagogfaget var et kvindefag. Dengang anså man stadig manden for at være husstandens hovedforsørger. Kvindens løn var bare et supplement til husholdningen - en slags lommepenge.

Men min mors løn skulle ikke bare fungere som lommepenge. Hun var enlig forsørger og skulle leve af sin lommepengeløn.

Det er snart 50 år siden. Og der er sket meget. Kvinder og mænd er blevet ligestillet på de fleste områder. Mange kvinder får i dag lønninger, der modsvarer den værdi, de skaber. Men pædagogernes løn ligger, sammen med løn for andre såkaldte kvindefag, stadig i bunden af lønskalaen.

I flere minutter er statsministeren den eneste i borgmesterkontoret i Maribo, der siger noget. Og når Lars Løkke Rasmussen fra tv-skærmen en gang imellem sætter et komma i talestrømmen for at tage luft ind, holder alle andre vejret, så det i et sekund kun er den lavmælte summen fra batterierne bag på TV 2's og DR's rullende kameraer, man kan høre.

Der, hvor kameralinserne krydser hinanden, står en mand, der har meget på spil. De seneste måneder har borgmester i Lolland Kommune Holger Schou Rasmussen (S) arbejdet hårdt for at trække statslige arbejdspladser til et område, der de seneste år har fået et blakket ry.

Høj arbejdsløshed, usælgelige huse og en haltende økonomi. Derfor har der været hyret konsulentbureauer til at gøre regeringen lun på Lolland, før anden runde af statslige arbejdspladser onsdag blev fordelt. Drømmen på Lolland er Energistyrelsen eller Den Sociale Ankestyrelse.

I andre kommuner har de drømt om styrelser med andre navne. Og mens borgmestre landet over forventningsfuldt krydsede fingre for at få en bid af de statslige arbejdspladser, regeringen i går dryssede ud over Danmark, sad statsansatte i Københavnsområdet ængsteligt og ventede på at få at vide, om deres arbejde - og liv - skulle flytte.

Når stemningen blev lidt mat på Donald Trumps valgmøder, havde han et trick til at piske stemningen i vejret:

"Jeg siger bare: Vi vil bygge muren! Og de går amok", fortalte han i januar 2016 til avisen The New York Times.

Sammen med råbet 'Bur hende inde' om demokraternes præsidentkandidat, Hillary Clinton, var 'Byg en mur' Trump-kampagnens aggressive soundtrack, og intet enkeltstående valgløfte er vel mere afgørende for Donald Trump at indfri. Han har brug for at blive fotograferet foran en 'Trump-mur', som han gerne selv kaldte den.

Det første år er det ikke gået særligt godt med muren på grænsen mellem USA og Mexico.

Tabet af viden og kompetencer bliver enormt, og det vil i alvorlig grad svække hele miljøområdet. Sådan lyder det fra Dansk Magisterforening og Ingeniørforeningen (IDA), som tilsammen repræsenterer cirka to-tredjedele af de 440 ansatte i Miljøstyrelsen, som nu skal flyttes til Odense.

"Det her handler ikke udelukkende om, at man skal have ondt af de ansatte i Miljøstyrelsen. Det handler om et meget væsentligt område, miljøområdet, som har betydning for os alle sammen, men som nu kommer til at blive lagt ned i en periode", siger Camilla Gregersen, formand for Dansk Magisterforening.

Udflytningen af Miljøstyrelsen er den største enkeltstående flytning af arbejdspladser i regeringens anden runde.

Styrelsen sendes til Odense efter en række i forvejen tumultariske år med organisationsændringer, flytninger og navneændring. For bare et år siden blev der oprettet en ny Miljøstyrelse, da den gamle miljøstyrelse og Styrelsen for Vand- og Naturforvaltning blev lagt sammen. I de nye lokaliteter var receptionen lige blevet færdig.

Sidste chance: Prøv Politiken i 3 måneder for kun 299 kr.

Skift din kur ud med kultur og få 3 måneders fitness for din hjerne med et digitalt abonnement på Politiken.

Nyhed: Håndsæbe der støtter en god sag

Prøv den bæredygtige sæbe 'One Hand Washes The Other' og giv samtidig en måneds skolegang til en pige i Indien

# data[].attributes.attachment_link.description
Den kreative klasse har fået en ny sag at kæmpe for. En sag, som manifesterer sig mere og mere i dagspressen og de sociale medier, og som synes være funderet i ideologi snarere end viden. Sagen kan opsummeres på følgende vis: Diagnoser er mest af alt en social konstruktion opfundet af den griske medicinalindustri og udført af en korrumperet og biologisk-deterministisk lægestand.

# data[].attributes.attachment_link.description
Opdateret den 08.01.2018 Interview: Man får juice af at få juice, Gi' LOS, nr. 3, oktober 2017, s. 16-17. Læs ...

# data[].attributes.body
Hver 3. på kontanthjælp skulle istedet have ressourceforløb, førtidspension eller anden forsørgelse. En falliterklæring siger ministeren (endelig)!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
25.000 kontanthjælpssager bliver i øjeblikket gennemgået i landets kommuner. Indtil videre har vist sig, at 33 procent af de langstidsledige kontanthjælpsmodtagere slet ikke skal have kontanthjælp.

Kommunernes sagsgennemgang af 25.000 kontanthjælpsmodtagere viser, at 33 procent slet ikke burde være på kontanthjælp. Beskæftigelsesminister Troels Lund Poulsen (V) kalder situationen for en falliterklæring.- Jeg vil gerne beklage over for de mennesker, der i årevis ikke har fået den rette hjælp, siger ministeren.

Fejl: Op mod 8500 danskere, der har været på kontanthjælp i fem år eller mere, burde slet ikke være på kontanthjælp.

Det viser de foreløbige resultater af en gennemgang af 25.000 langtidsledige kontanthjælpsmodtagere, som 89 af landets kommuner er i gang med at gennemføre i forbindelse med satspuljeprojektet "Flere skal med", som blev sat i gang sidste år.

Her har kommunerne kunnet søge om penge fra pulje på i alt 250 millioner kroner til at gennemgå samtlige sager med borgere, der har været placeret som såkaldt aktivitetsparate kontanthjælpsmodtagere i mindst fem år.

Indtil videre er mere end 16.000 sager blevet endevendt og konklusionen er, at 33 procent af borgerne burde have været i fleksjob eller i ressourceforløb, der sigter mere målrettet mod beskæftigelse eller placeret permanent på førtidspension.

Beskæftigelsesminister Troels Lund Poulsen (V) er overrasket over resultatet.

- Det er en falliterklæring. Det har aldrig været meningen, at borgere skal langtidparkeres på kontanthjælp, hvis de har personlige eller helbredsmæssige udfordringer, der betyder, at de har brug for en helt anden type hjælp. Jeg tror ikke, at nogen havde drømt om, at så mange er forkert placeret, siger Troels Lund Poulsen.

Et wake-up call

Beskæftigelsesministeren mener, at kommunerne har sovet i timen - i årevis.

- Hvis ikke vi havde afsat penge til, at kommunerne kan gennemgå sagerne, var mange af de mennesker, vi taler om her, ikke blevet opdaget. Det arbejde, der bliver gjort nu, skulle have været gjort for lang tid siden. Det er et wake-up call til kommunerne om, at de er nødt til at lave en mere helhedsorienteret indsats. Sandheden er, at man i nogle kommuner først er blevet klar over, hvordan kontanthjælpsmodtagernes reelle tilstand er, efter at sagsgennemgangen er blevet iværksat, siger Troels Lund Poulsen.
Din regering og tidligere regeringer har vel også et ansvar for, at så mange mennesker viser sig at være placeret forkert?
- I høj grad. Og det vil jeg også gerne beklage over for de mennesker, der i årevis ikke har fået den rette hjælp. Velfærdssamfundet skulle jo være indrettet på en måde, så det kan tage hånd om deres situation. Derfor er det også på høje tid, at der bliver gjort noget, siger Troels Lund Poulsen.

I Dansk Socialrådgiverforening er formand Majbrit Berlau slet ikke overrasket.

- Vi har gennem lang tid presset på for, at de borgere, der har været på kontanthjælp i lang tid, får en ordentlig afklaring på, om de på sigt kan komme tættere på beskæftigelse eller om de skal på førtidspension, siger Majbrit Berlau.

- Totalt til grin

Socialrådgiverformanden fremhæver to årsager.

For det første bruger en række kommuner for få ressourcer på beskæftigelsesindsatsen.

- Nogle sidder med 250 sager, og det er totalt til grin, hvis man så forventer, at sagsbehandlerne er i stand til levere høj kvalitet, hvor fokus er på at give borgeren den rigtige hjælp, siger Majbrit Berlau.

For det andet har beskæftigelsesområdet været ramt af en bygeregn af reformer indenfor de seneste år.

- Og hver eneste gang, der kommer en ny lovgivning fra Christiansborg, skal kommunerne reorganisere beskæftigelses-indsatsen. Det betyder ofte, at borgere skifter sagsbehandlere, og i det skifte går vigtig viden tabt. Derfor er der borgere, som cykler rundt i systemet i årevis uden at få den rigtige hjælp til at komme tættere på arbejdsmarkedet eller blive placeret på eksempelvis førtidspension, siger Majbritt Berlau.

Bjarne Lausten (S), næstformand i Folketingets beskæftigelsesudvalg, erkender, at Christiansborg igennem de seneste år har udvist stor reformiver på beskæftigelsesområdet. Blandt andre gennemførte hans egen partifælle og nuværende formand Mette Frederiksen en række større reformer, da hun sad som beskæftigelsesminister i Helle Thorning Schmidt-regeringen.

- Med god grund fordi vi kunne konstatere, at tusindevis af mennesker gik år efter år på kontanthjælp uden at komme videre. Jeg er glad, for at kommunerne nu får vendt bunken i forbindelse med dette projekt. Det skulle de have gjort af sig selv for lang tid siden, siger Bjarne Lausten.
Måske kommunerne skulle have arbejdsro i stedet for konstant at skulle forholde sig til ny lovgivning og flere cirkulærer?
- Det er illusion at tro, at der ikke fremadrettet kommer forandringer og nye reformer. Men det er rigtigt, at vi fra lovgiverside skal skabe forandringer på en måde, så medarbejderne i kommunerne kan bruge det meste af deres arbejdstid på at lave sagsbehandling i stedet for at læse cirkulærer, siger Bjarne Lausten.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hver tredje langtidsledige kontanthjælpsmodtager skal ikke have kontanthjælp

# data[].attributes.attachment_link.description
25.000 kontanthjælpssager bliver i øjeblikket gennemgået i landets kommuner. Indtil videre har vist sig, at 33 procent af de langstidsledige kontanthjælpsmodtagere slet ikke skal have kontanthjælp. Kommunernes sagsgennemgang af 25.000 kontanthjælpsmodtagere viser, at 33 procent slet ikke burde være på kontanthjælp.