# data[].attributes.attachment_link.readable_text
במבט ראשון ניתן לחשוב שהמשבר הכלכלי העולמי טרם חלחל אל בתיהם - או לפחות אל תודעתם - של בני הנוער. אחרי הכל, כשליש מהנשאלים עדיין אינם מרגישים שינוי במצב הכלכלי של משפחתם.

אבל מבט מעמיק יותר אל טבלאות ה-Treport מגלות תמונה לגמרי אחרת. בני הנוער נשאלו האם חל שינוי במצב הכלכלי של משפחתם בתקופה האחרונה ובאופן ישיר יותר, באיזו מידה למשבר הכלכלי השפעה על החיים בבית. קרוב לכשליש מהנשאלים שלנו כבר מרגישים כי המצב הכלכלי בבית הורע מאותה תקופה אשתקד.

חשוב לציין כי גם בבתים בהם הורע המצב הכלכלי, מנסים מרבית ההורים להסתיר מידע מדאיג מדי מהילדים, כך שהעובדה כי אחוז ניכר מרגיש בהרעה מצביעה כנראה על מצב אמיתי עוד פחות טוב.

הנתונים חד-משמעיים מעט יותר בקרב בני הנוער הבוגרים (16-18) אל מול הנוער הצעיר (13-15). כ-33% מהמבוגרים יותר מרגישים הרעה במצב הכלכלי של הבית, לעומת כ-28% מבני ה-13-15.
לגבי ההשפעה על החיים בבית, מעל לרבע מהצעירים סבורים כי החיים בבית הושפעו במידה רבה מהמצב הכלכלי וכ-53% (!) מדברים על השפעה כלשהי של המשבר בביתם, גם אם מועטה. רק כחמישית אינם מרגישים כל שינוי במהלך החיים בבית עקב המצב.

אני עני אני: 61% חוסכים בהוצאות הסלולר, 48% בבילויים

מעבר למודעות הגבוהה למתרחש, מצביעים נתוני ה-Treport על השפעת המיתון באופן ממשי גם על חיי היומיום של בני הנוער, כמו גם על תחושת המעורבות והאחריות שלהם לגבי הקורה בבית.

רק כ-17% מצהירים כי אינם עושים כל מאמץ לחסוך בהוצאות ההורים. לעומתם אנו רואים 61% שמנסים לחסוך בעלויות הסלולר (כפי שניתן היה לראות גם בטבלת מאמצי החיסכון בתחומים שונים), כמחצית (48%) מבקשים פחות כסף לבילויים (המספרים אצל בנות ונוער בוגר גבוהים יותר), ושיעור דומה מבקשים פחות ביגוד ונעליים. 28% משתדלים לחסוך גם בהזמנות תוכן בתשלום באמצעי התקשורת.

את המעורבות ותחושת האחריות ניתן לראות גם במאמצים שמשקיעים הצעירים היום, יותר מפעם, במציאת עבודה. רק 10% מהנוער טוען כי אינו מתאמץ כלל לייצר לעצמו מקור הכנסה עצמאי. כשני שליש מהצעירים מתאמצים היום - יותר מאי-פעם - לייצר לעצמם מקור הכנסה (30% מהם "מתאמצים מאוד" לדבריהם). המאמץ בולט במיוחד אצל בני הנוער הבוגרים.

כ-56% מבני הנוער מצהירים כי הם עובדים גם במהלך שנת הלימודים, אם כי רק 14% מחזיקים בעבודה קבועה (20% בקרב הנוער הבוגר). בנות עובדות יותר מבנים, הן בעבודה קבועה והן בעבודות מזדמנות (ככל הנראה בייביסיטר) וכצפוי, הנוער הבוגר עובד יותר (64%) מנוער צעיר יותר (47%).

מאמצי החיסכון של הצעירים ניכרים גם בתחום האופנה. כ-35% מצהירים כי היום, יותר מתמיד, הם משתדלים לרכוש ביגוד במבצעי "סופעונה" כאלה ואחרים. המגמה בולטת מעט יותר אצל בנות בהשוואה לבנים, ייתכן כי בשל מעורבותן הגבוהה יותר בתחום.

מצד שני, מדובר בנתונים שאמורים לעודד את מותגי האופנה השונים: 55% מצהירים כי נכון להיות, הם אינם מחפשים יותר "מציאות" בתחום הביגוד מאשר בעבר.

הנתונים דומים גם כששואלים את הצעירים על תגובת ההורים לבקשת הנוער לרכישת בגד או נעליים. כ-40% מדווחים על שינוי בתגובות ההורים, בין אם מדובר בסירוב מוחלט או בניסיונות למצוא אלטרנטיבות זולות יותר. כ-50% מצהירים כי אם ביקשו מההורים לקנות להם בגדים או נעליים, קיבלו תשובה חיובית. כ-11% - נתון מרשים ביותר לדעתנו - מבהירים כי הם קונים לעצמם את הנ"ל מכספם שלהם.

השאיפה לעצמאות כלכלית ניכרת גם בתחום דמי הכיס. מעל 22% מהצעירים (25% מבני ה-16-18) אינם מבקשים מההורים כסף לבילויים כלל, אלא משתמשים בכסף שלהם. 21% מרגישים כי ההורים נותנים פחות מאשר בעבר, אולם כ-54% עדיין אינם מרגישים כל שינוי בסכומי הכסף אותם הם מקבלים מההורים.

בני נוער מייצרים הכנסה | צילום: גלובס

עבור מרבית הצעירים, המשבר עוד לא תורגם למחיר אישי בעולמות הפנאי שלהם. עם זאת, 41% כבר שינו במשהו את הרגלי הבילוי, בעקבות המשבר הכלכלי. ניכרת בעיקר ירידה בתדירות הבילוי (22%) ובקניות בעת הסתובבות בקניון (20% מדווחים כי הם קונים פחות). 17% נוספים מדווחים כי הם יוצאים פחות לקולנוע. קיימת אינדיקציה לכך כי אצל בנות ונוער בוגר יותר ניכרים סימני המיתון יותר, גם בפרמטרים הקשורים לבילוי.

משפחה חורגת: 40% שמו לב לצמצומים בסל המזון המשפחתי

הנוער הישראלי, שכאמור מעורה בכל הקורה סביבו, יודע לדווח על התחומים השונים בהם מנסים בני הבית להדק את החגורה.

כ-40% מבני הנוער מעידים כי שמו לב לצמצומים כאלה או אחרים בסל קניות המזון הביתי. 20% מספרים על החלפת מוצרים של חברה מסוימת במוצרים זולים יותר. הדבר תואם, אגב, גם מחקרים מחו"ל, המדווחים על עלייה משמעותית במכירות מוצרי ה"Private labels" ברשתות הגדולות. בני ה-6-18 שמים לב לתופעה זו עוד יותר מכלל המדגם.

20% נוספים מרגישים כי יש שינויים בכמות הנרכשת ו/או בחברה המייצרת. ואפרופו המודעות הגבוהה של הצעירים למה שקורה סביבם - רק 10% אינם מודעים כלל לתכולת סל הקניות של הבית.

שוב חשוב להזכיר את המאמץ שבוודאי משקיעים מרבית ההורים בהעלמת הצמצומים מעיני הילדים - מאמץ שבוודאי מטה במעט את התוצאות המתקבלות.

בני נוער מתגייסים לחסוך | צילום: גלובס

כשבאים לבדוק את מאמצי החיסכון בתחומי הצריכה השונים, אנו רואים כי לפחות בינתיים, לא מושקעים מאמצים משמעותיים מאוד. בני הנוער מדרגים את המאמצים לחסוך בתחומים השונים כבינוניים עד נמוכים, אולם בטווח הגבוה יותר של החיסכון נמצאים התחומים של טלפון נייד (ממוצע 4.4 על סולם בין 1 ל-7), חשמל (4.1) וטיולים בארץ או בחו"ל (4.0). לפחות בשתי הקטגוריות הראשונות, מדובר על תחומים בהם יש לצעירים יותר שליטה. מרביתם אוחזים במכשיר נייד משלהם ומכירים את המנטרה "תכבו את האור" עוד מהימים של שפע כלכלי יחסי.

בטווח הנמוך ביותר מושקעים מאמצי החיסכון במזון (ממוצע 2.5) ובכבלים/לוויין (ממוצע 2.8). בין שתי קבוצות אלו ניתן למצוא מאמצי חסכון בינוניים-נמוכים בבילויים (3.5), הוצאות טלפון קווי (3.4) ודלק (3.3).

לגבי בילויים מחוץ לבית, כ-27% מהצעירים כבר שמו לב לצמצום מסוים אצל ההורים ו/או האחים הגדולים. החדשות הטובות הן ש-71% מדווחים כי עדיין אין שינוי משמעותי בהרגלי הבילוי של בני המשפחה שלהם.

מדברים על זה: 40% מכירים אישית מישהו שאיבד לאחרונה את עבודתו

רובם הניכר של בני הנוער (כ-78%) מציינים כי מדברים על המצב הכלכלי בבית. הרוב אמנם מדווחים כי מרבית הדיבורים הם ברמת ה"פה ושם", אולם עדיין מדובר בנושא שנמצא על סדר היום המשפחתי. בני הנוער הבוגרים יותר (16-18) מדווחים מעט יותר על דיבורים, ככל הנראה בשל העובדה שככל שמתבגרים משתתפים יותר בדיונים על נושאים כלכליים ומודעים אליהם יותר.

לגבי הצורך לחסוך או לשנות את הרגלי הצריכה, באופן ספציפי, כמחצית מבני הנוער מדווחים כי ההורים דיברו איתם על כך, נוכח המשבר הכלכלי. שוב אנו רואים כי השיעורים גבוהים יותר בקרב בני הנוער הבוגרים. נראה כי הן בשל המוכנות הרגשית שלהם והן בשל העובדה שככל שעולה הגיל עולות גם ההוצאות שלהם. כמו כן, עולה גם הציפיה מצד ההורים לנטילת אחריות של הנוער ככל שהוא מתבגר.

נתון מעניין עוד יותר הינו מספר הצעירים שמדברים על המצב בינם לבין עצמם. כמחצית מבני הנוער מדברים על המשבר הכלכלי עם חבריהם. אנו רואים אינדיקציה שבנות משוחחות על הנושא יותר מבנים, ובאופן משמעותי, נוער בוגר (58%), מדבר עם חבריו יותר מנוער צעיר יותר (40%).

וכן, זה בהחלט הזמן לוותר סופית על התפיסות המסורתיות לגבי אדישותם וחוסר מעורבותם של בני הנוער. הם לגמרי בעניינים.

למרבה הצער, קצת קשה לא להיות בעניינים. מעל 40% מבני הנוער מכירים אישית מישהו שאיבד את מקום עבודתו באחרונה. גם כאן ניתן לראות את רמת העירנות, המודעות והמעורבות הגבוהות יותר בקרב בני הנוער הבוגרים. החדשות הטובות הן, שכ-60% מהנשאלים שלנו עדיין לא מכירים מובטלים חדשים. כדאי לזכור שהסקר הופץ בחודש מארס, ומאז נוספו עוד אלפים רבים למעגל מחוסרי העבודה.
לכתבה המלאה באתר גלובס

# data[].attributes.attachment_link.title
בני-הנוער מהדקים חגורה

# data[].attributes.attachment_link.description
במבט ראשון ניתן לחשוב שהמשבר הכלכלי העולמי טרם חלחל אל בתיהם - או לפחות אל תודעתם - של בני הנוער. אחרי הכל, כשליש מהנשאלים עדיין אינם מרגישים שינוי במצב הכלכלי של משפחתם. אבל מבט מעמיק יותר אל טבלאות ה-Treport מגלות תמונה לגמרי אחרת.

# data[].attributes.attachment_link.title
דף הבית - לב אבות

# data[].attributes.attachment_link.description
לב אבות" הוקם במטרה לסייע להורים להתמודד בצורה חיובית עם האתגרים החינוכיים שמציב בפניהם גיל ההתבגרות של ילדיהם. ב"לב אבות", המבט על גיל ההתבגרות הוא רב-תחומי. לכן מחנכים, רבנים ופסיכולוגים נוטלים חלק בהכוונה וייעוץ.

# data[].attributes.attachment_link.title
נתונים לפעילויות בזמני הפנאי של הנוער

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גם אם הילדים שלכם עדיין לא שותים אלכוהול או מעשנים, ייתכן שהם כבר הגיעו לסף ההתמכרות - כך טוען הארווי מילקמן, מרצה אמריקאי לפסיכולוגיה, שמלמד באוניברסיטת רייקיאוויק באיסלנד. כדאי להקשיב למה שיש למילקמן להגיד בנושא, מפני שהוא היה מהוגי התוכנית ששינתה מקצה לקצה את דפוסי השימוש של בני נוער באיסלנד בחומרים ממכרים.

אבל עוד לפני שנבין איך מילקמן עשה את זה, ומדוע זה לא קורה בישראל, נחזור לילדים שעדיין לא התחילו להשתמש בסיגריות או אלכוהול, וכבר מפתחים סף התמכרות. "ההתמכרות אינה לחומר מסוים", הסביר מילקמן בכתבה של אמה יאנג במגזין "מוזאיק" (mosaicscience). "אלא לסגנון התמודדות מסוים במצבי לחץ. יהיו את אלה שירצו לאלחש את המתח ולמצוא אמצעי להפיג את הלחץ, ויהיו את אלה שירצו להתעמת עמם, למקד את המאבק שלהם ברצון להעלים אותם מחייהם".

וכך, עם דפוסי התמכרות שקיימים עוד לפני השימוש הראשון, הילדים מגיעים לעולם שמציע להם חומרים ממכרים, נגישים וקלים להשגה. בישראל, האלכוהול נמצא על המדף בכל סופר שכונתי. למרות החוק האוסר על מכירת אלכוהול למי שלא מלאו לו 18, כל בני הנוער ששוחחנו עמם לצורך הכנת הכתבה (חלק מהשיחות מתועדות בכתבה זו, ראו מסגרות) מדווחים כי קל מאוד להשיג אלכוהול: "לרוב בפיצוציות לא עושים בעיות, וגם אם כן - תמיד יש מישהו מעל גיל 18 שעוזר לקנות".

חלק מבני הנוער משוחחים בגלוי עם הוריהם על הרגלי השתייה שלהם - אבל גם אלה שמערכות היחסים שלהם עם ההורים פתוחות, מספרים על נגישות גבוהה לסמים בסביבתם הקרובה, ללא ידיעת ההורים: "בכל חבורה או שכונה יש מישהו גדול יותר, שדרכו אפשר להתארגן וזה לא כזה ביג דיל", מספר למשל יותם (שם בדוי): "אני מתארגן על סמים, ואני חושב שלפחות חצי מהחברים שלי, אם הם רוצים, יש להם ממי להביא".

אז מה קורה בישראל

היכן נמצאת ישראל בכל הנוגע לשימוש של בני נוער באלכוהול, טבק וסמים? מחקר שבדק דפוסי שימוש והתייחסות לחומרים ממכרים בקרב בני נוער בישראל ב-2014, מצא כי 28% מהתלמידים בישראל בגילי12-18 (כיתות ו' עד י"ב) מדווחים כי הם שותים משקה אלכוהולי אחד לפחות פעם בחודש, כשעם הגיל המספרים עולים . כ-56% מתלמידי כיתה י' וכ-60% מתלמידי כיתות יא' ו-יב' מעריכים כי לפחות חבר אחד שלהם משתכר לפחות פעם אחת בשבוע. זה טוב? זה רע? תלוי את מי שואלים ומאיזו זווית.

ב-2010 יצאה לדרך תוכנית לאומית, שמובילים המשרד לביטחון פנים והרשות הלאומית למלחמה בסמים ובאלכוהול. במסגרת התוכנית הוחלט על איסור של מכירת אלכוהול לאחר השעה 23:00, והורחבו סמכויות השוטרים להחרמת משקאות אלכוהוליים במקומות ציבוריים. במקביל, מפעילה הרשות מגוון תוכניות בתחומי החינוך, המניעה והטיפול מגיל גן ועד בגרות.

קברניטי התוכנית והרשות מתגאים בתוצאות: שיעורי השתייה המסוכנת, הנמדדת בצריכה של חמישה משקאות אלכוהוליים או יותר בכמה שעות לפחות פעם בחודש, ירדו מכ-21% ב-2009 ל-10.8% ב-2014.

עם זאת, אפשר למדוד צריכת אלכוהול בקרב בני נוער בהרבה דרכים ומדדים - ולא בכולם אפשר לראות ירידה. כך למשל, ישראל מובילה, אחרי ארמניה בלבד, בדירוג עולמי של בני 11 ששתו לפחות משקה אלכוהולי אחד בשבוע, נכון ל-2014.

מנגד, שיעור הילדים בני ה-11-15, שהשתכרו לפחות פעם אחת בחייהם דווקא נמוך בישראל (8.6%) - כשמדינה היחידה שמציגה נתונים טובים יותר משל ישראל היא איסלנד (4.7%), לפי סקר של ארגון הבריאות העולמי HBSC (Health Behaviors in School-Aged Children), הבוחן התנהגויות בריאות בקרב בני נוער בעולם, שנערך בשיתוף הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול. והנה עוד נתון סותר: ככל שהגיל עולה, השימוש עולה - 30% מתלמידי י"א עד י"ב השתכרו לפחות פעם אחת בחייהם.

מבולבלים מאוד? גם אנחנו. וגם מבקר המדינה, שמתח ביקורת על הנתונים בדו"ח מ-2016. המבקר מצא כי תחום המדידה וההערכה חסר בכל הנוגע ליישום יעדי התוכנית הלאומית, שהופקדה בידי המשרד לביטחון פנים והרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול. לטענת המבקר, "הסקרים שעשתה הרשות ותמכו בעמדתה היו חלקיים בלבד, מכיוון שנעשו רק בקרב נוער לומד, הנמצא במסגרות חינוכיות. הסקרים לא נעשו בקרב נוער מנותק, או נוער שאינו לומד במסגרות החינוך הפורמלי, אף על פי שנוער זה נמצא בסיכון מוגבר לצריכה מופרזת של אלכוהול".

עוד נכתב בדו"ח כי "צמצום מקרי האלימות הנובעים מצריכה לא אחראית של אלכוהול, וצמצום מקרי התחלואה והמוות הקשורים לשתיית אלכוהול מופרזת, נקבעו כיעדים להשגה בתוכנית הלאומית. ואולם מאחר שלא נקבע אופן המדידה שלהם, לא ניתן היה לבחון אם הושגו. למרות זאת, הרשות למלחמה באלכוהול הציגה הצלחה בעמידה ביעדים אלה". המבקר אף התריע לגבי התופעה המתרחבת והבלתי־מטופלת של בני נוער שקונים אלכוהול באינטרנט וברשתות החברתיות, בלי שהם נדרשים להציג תעודה מזהה.

הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול מסרה בתגובה למבקר כי בשלוש השנים האחרונות היא פועלת לאגירת הנתונים הרלוונטיים ממשרדי הממשלה ולריכוזם במאגר נתונים אחד. ואולם מאחר שהיא זוכה לשיתוף פעולה ממספר מצומצם בלבד של משרדים, ובהיעדר תקצוב למחשוב ראוי של מאגר הנתונים, בניית המאגר נדחית.

ומה לגבי סמים קלים? אם הבן שלכם בכיתה יא', סביר להניח שבשנה האחרונה הוא או אחד מששת חבריו השתמשו לפחות פעם אחת בחשיש או במריחואנה, לפי סקר של HBSC. אם יש לכם בת, אתם יכולים להיות רגועים קצת יותר, מפני שהסיכויים נמוכים יותר - רק 5% מהבנות בגילי תיכון דיווחו על התנסות בסמים.

כשבוחנים את הדיווחים על שימוש בחשיש ובמריחואנה בהשוואה לקנדה (13%) וצרפת (14.3%), מגלים כי מצבנו לא רע, עם 6.3% מהתלמידים בחינוך הממלכתי שהשתמשו בסמים ב-2014.

בכל הקשור לעישון טבק מצבנו גרוע יותר: שיעור התלמידים המעשנים מוצרי טבק עלה ב-2014 לעומת 2006 ולעומת 2011, לפי דו"ח של משרד הבריאות על עישון בישראל ב-2015, שהתפרסם במאי האחרון. 30% מבני הנוער בישראל התנסו לראשונה בעישון סיגריות בגיל 13 או אף לפני. 12.5% מתלמידי כיתה י' דיווחו כי הם מעשנים מוצרי טבק לפחות פעם בשבוע, ו-8.5% מעשנים לפחות פעם אחת ביום.

כ-70% מהנשאלים בכיתות י' עד יב' העריכו כי לפחות חבר אחד שלהם מעשן סיגריות. שיעור בני הנוער הערבים בכיתה ו' שהתנסו בעישון טבק הוא כ-11%, לעומת כ-3% בקרב בני נוער יהודים.

"עישון בקרב ילדים ובני נוער נקשר עם בעיות שונות, כמו תפקוד לקוי בבית הספר ושימוש בחומרים ממכרים אחרים. עישון סיגריות נקשר לשתיית אלכוהול, כמו גם לבריונות ולקורבנות לבריונות, להפרעות אכילה ולשביעות רצון נמוכה מהחיים", נכתב במבוא לפרק העוסק בבני נוער, בדו"ח של משרד הבריאות. הניתוח הזה הופך את הדירוג של ישראל במדד העולמי למטריד עוד יותר: מתוך 42 מדינות מפותחות, הנוער הישראלי דורג במקום ה-12 במדד הדיווח על עישון סיגריות לפחות פעם בשבוע בקרב תלמידים בגילי 11, 13 ו-15 - עם 7% מעשנים.

מדוע הנוער באיסלנד הפסיק לעשן ולשתות?

הנתונים די מדאיגים, אבל אם מחפשים דרכי מניעה, אפשר לחזור למילקמן ולאיסלנד. המדינה הקרה־כמעט־תמיד, רוויית השטחים והנופים, לא תמיד היתה כל כך דלה בבני נוער מעשנים. למעשה איסלנד היתה כר פורה להתמכרויות עבור בני נוער משועממים.

אותו מדד HBCS מצא באיסלנד ב-1998 שיעור של 42% של בני 15-16 שהעידו על עצמם כמי שהשתכרו לפחות פעם אחת ב-30 הימים האחרונים. ב-2016 - פחות משני עשורים אחר כך - דיווחו בני הנוער באיסלנד על 5% משתכרים בלבד בתקופה של 30 ימים. שיעור המתבגרים שדיווחו על שימוש בקנאביס ירד מ-17% ל-7%, ושיעור מעשני הסיגריות ירד מ-23% ל-3% בלבד.

השינוי הזה לא התחולל ביום אחד, אלא בעקבות תוכנית לאומית שביקשה להביא אלטרנטיבה - לאחר שקודמותיה לא הוכיחו את עצמן. השיטה החדשה, שעליה כתבה יאנג ב"מוזאיק", אינה מטפלת רק במכורים, ואינה מסתפקת באזהרה אגרסיבית מפני הנזקים והסכנות של אלכוהול וסמים - אלא פונה לכלל בני הנוער באיסלנד. "אנחנו עלולים להתמכר לשתייה, למכוניות, לכסף, לסקס, לקלוריות, לקוקאין - לכל דבר", הסביר מילקמן בהרצאות שנתן באיסלנד.

באחת מהרצאותיו נכחה אינגה דורה סיגפוסדוטיר, שעמלה גם היא באותה העת על מחקר בנוגע להתמכרויות בקרב בני נוער. היא בנתה מערכת שאלות, שבוחנת קשרים בין התנסויות ושימוש קבוע בחומרים ממכרים, לבין פעילויות פנאי ותדירות הבילוי וטיב הקשר עם ההורים בקרב בני נוער.

תוצאות המחקר הצביעו על הבדלים ברורים בין נוער שהיה מעורב בפעילויות מאורגנות (חוגים ותנועות נוער), שבילה עם הוריו במהלך השבוע, שלא בילה מחוץ לבית בשעות הערב המאוחרות, ושהרגיש שלבית הספר אכפת ממנו - לעומת נוער שלא ענה על הקריטריונים האלה. ההבדל היה ברור, מי שלא הצהיר על עצמו כמעורב בפעילויות העשרה, כמי שמקיים קשר חיובי עם הוריו ומרגיש אכפתיות ממוסד החינוך שבו למד - היה בעל נטייה ברורה יותר להשתכרות ולעישון.

כך, בהשראת השאלונים ומשנתו של מילקמן, נולד הרעיון של סיגפוסדוטיר, שלפיו יש לארגן מערך פעילויות לאומי שיאפשר את קיום הפעילויות האלה לכלל הילדים. התפישה אינה נשענת רק על כך שיש להעסיק בני הנוער בשעות אחר הצהריים, אלא על כך שפעילויות שונות מחוללות אצל ילדים ובני נוער שינויים כימיים במוח, באופן שמספק להם את מה שהם זקוקים לו כדי להתמודד עם אתגרים ולחצים בחייהם.

דפוסי ההתמודדות השונים של בני נוער עם קושי יכולים לכלול חיפוש חוויות שיפחיתו את החרדה והקשיים או חיפוש אחר ריגושים. שני המנגנונים יכולים להוביל להתמכרות. מטרת החוקרים היתה למצוא פתרון עבור בני הנוער לדחפים האלה דרך "היי טבעי" - כלומר, פעילות חיובית שתשיג את אותן התחושות, שתהיה מבוססת על ריגושים טבעיים עשירים וניסיונות חיוביים, לצד חיזוק הקשר עם הבית. המטרה היא למנוע בדרך זו דחפים להתמכרויות, המתפתחים סביב גורמים שליליים כמו סיגריות, אלכוהול וסמים.

לטובת התוכנית אף חוקקו חוקי שעה מיוחדים במדינה, למשל איסור רכישת טבק מתחת לגיל 18, איסור רכישת אלכוהול מתחת לגיל 20, ואיסור על פרסום של מוצרי טבק ואלכוהול. צעדים אלה דרשו התגייסות לאומית רחבה, והסכמה בין כמה משרדים וגופים.

כמו כן, נחקק חוק האוסר על ילדים מתחת לגיל 16 לשוטט ברחובות אחרי 22:00 בימי החורף, וחוק נוסף חייב להקים ארגוני הורים בכל בתי הספר. בנוסף, העניקה התוכנית להורים כלים לתקשר עם ילדיהם, ולשכלל את כישורי ההורות שלהם בסדנאות ובמפגשים שערכו.

במקביל הוגדל המימון המוקצה לפעילויות העשרה אחר הצהריים, כדי לספק לילדים מסגרות חיוביות המעניקות חוויות הצלחה ושייכות בתחומי העניין שלהם. הוחלט כי ילדים מאשכול סוציו־אקונומי נמוך יקבלו סבסוד כלכלי שיסייע להם להשתתף בפעילויות אלה.

התוצאות היו חד־משמעיות: בין 1997 ל-2016 מספר הנערים והנערות המשתתפים בפעילויות ספורט כארבע פעמים בשבוע, עלה מ-24% ל-42%, ומשך השהות שלהם עם ההורים הוכפל. באותה התקופה התחיל לרדת שיעור השימוש בסיגריות, באלכוהול ובסמים.

יש להתאים את התוכנית לקהילה

ההצלחה האיסלנדית משכה תשומת לב - ומ-2006 התחילו ערים שונות באירופה לאמץ את המודל. המגמה בכל הערים ובתי הספר שנבדקים ברורה ואחידה: מחסור בסביבה הורית תומכת ובגירויים חיצוניים לפעילות חיובית, מגביר דפוסי שימוש בחומרים ממכרים. זאת, למרות הקושי להוכיח קשר ישיר בין מכלול המשתנים.

ואולם החוקים מבהירים שכדי שהתוכנית תצליח, נדרשים שני תנאים: הראשון הוא התאמת המודל לקהילה, על בסיס המאפיינים התרבותיים והנורמות הנהוגות בה; והשני הוא תמיכה ממשלתית־לאומית רחבה. החוקרים סבורים כי ללא תמיכה כזאת, יתקשו קהילות בודדות ליישם את התוכנית. הצלחתה תלויה בשיתוף פעולה רב־מערכתי וכולל של גופים רבים ורשויות שונות. אין ספק שעבור מדינה כישראל, בהחלט מדובר באתגר קשה.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
גילי מלניצקי

# data[].attributes.attachment_link.title
איך משכנעים בני נוער לוותר על סיגריות ואלכוהול?

# data[].attributes.attachment_link.description
"בכל חבורה או שכונה יש מישהו גדול יותר, שדרכו אפשר להתארגן. אני מתארגן על סמים, ולפחות חצי מהחברים שלי, אם הם רוצים, יש להם ממי להביא" ■ האם ניתן לשנות את תרבות השימוש בסמים ובאלכוהול בקרב בני נוער נורמטיביים בישראל?

# data[].attributes.attachment_link.title
הפנאי בקרב בני הנוער בישראל