# data[].attributes.body
Napjainkban sokat hallunk a medvékről. Az erdők irtásával leszűkölt a medvék élettere, de elszaporodásuk is hozzájárul a természetes rend felborulásához. Az emberek által elhagyott szemét sok esetben táplálékul szolgál az éhező állatoknak, ezért is előfordlhat az, hogy kirándulásaink során találkozhatunk akár medvével is.
A medve nagyon erős állat, nincs természetes ellensége, szinte semmitől sem fél.
Többnyire gyümölcsökkel táplálkozik, de bármit elfogyaszt, ha az éhség eluralkodik rajta.
Télen visszavonul, de a közhiedelemmel ellentétben nem alszik mély téli álmot.

# data[].attributes.body
Ti, természetbarát gyerekek vagytok, vigyáztok a növényekre, nem bántjátok az állatokat és tudjátok hogyan helyes viselkedni a természetben. Ha meg akarjuk hallani a madarak hangját, a levelek susogását, vagy meg szeretnénk csodálni az erdő állatait, akkor figyelnünk kell arra, hogy ne verjük fel az erdő csendjét. Fülelni és figyelni kell, csak úgy mutatja meg nekünk a természet az igazi csodáit.

# data[].attributes.headline
Érdekesség: Kibújtak a kisrókák az idei vackukból

# data[].attributes.subject
Érdekesség: Kibújtak a kisrókák az idei vackukból

# data[].attributes.headline
Jó ötlet: „Karanténtúra” a saját utcánkban:

# data[].attributes.subject
Jó ötlet: „Karanténtúra” a saját utcánkban:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A gyerekek számára a feladat az volt, hogy az amúgy is imádott és állandóan elkunyerált tükörreflexes fényképezőgépemmel fotózzák le mindazt ezen az útszakaszon, ami a tavaszt jelenti számukra, vagy azt, ami csak szimplán tetszik nekik. A téma kiválasztása nagyon fontos szempont, amely során figyelembe kell venni az életkort is. Mi csak úgy belevágtunk most, de annyi biztos, hogy ha további szigorítások nem lehetetlenítik el, lesz újabb fotós utcai túra!
Amikor fáj a növényhatározó hiánya
Az első fotótéma persze az éppen virágzó, vagy hajtásokat hozó növények sokasága volt. Megcsodáltuk a vadgesztenye hajtásait, de megfigyeltük azt is, hogy az utca különböző pontjain lévő fák pár napos csúszásban vannak egymáshoz képest.

Persze a teljes díszben pompázó gyümölcsfák vittek mindent a gyerekeknél, de felfedeztük az idei év első orgonavirágát is, igaz, a bokor még éppen csak bontogatta virágait.

Láttuk, hogy az aranyeső már „zöldül" befele, nemsokára átváltozik azzá a - bocsánat a szóhasználatért - jellegtelen növénnyé, ahogy egész évben látjuk. Egy kerítésen megfigyeltük, hogy a környékünkön sok helyütt látható „kerítésépítő" borostyán hogyan fonja körbe fás szárával a kerítést, szinte áthatolhatatlan falat képezve rajta.

Mi a Hegyvidék „alján" lakunk, s a társasházak kertjeiben bőven pompáztak már a virágok. Így elég gyorsan eljutottam a felismerésig, hogy legközelebb egy növényhatározót is viszek magammal, mert a virágkavalkádban bizony nem igazodtam ki. A karanténélet amúgy is az önfejlesztésről szól...

Botanikai búvárkodásunk tetőpontja mindenesetre egy facsonk volt, amelyről friss hajtások sarjadtak, jelezve ezzel az élet erejét és a tavaszi megújulást.

Ez már csak azért is volt izgalmas számunkra, mert éppen a napokban néztük meg a gyerekekkel a című természetfilmet, s egyik lányom pont rákérdezett a „sarjad" szó jelentésére. Így olvadt össze irodalom és biológiaóra az utcán.
A gázvezeték, a suháng és a gyíkles
Amikor a virágokat kezdtük megunni, éppen azon agyaltam, hogy a közműjelző tábla lesz a következő tematika (és nem is rossz ötlet, bár nem árt készülni kicsit, vagy sokat...), de szerencsére belebotlottunk a Hegyvidéki Önkormányzat egy különösen érdekes kezdeményezésébe, a suháng programba. Ennek keretében a Nemzetközi Dendrológiai Alapítvánnyal közösen nagyon fiatal fákat ültet ki az önkormányzat a közterületre, például pont a mi utcánkba.

Ezek a nagyon fiatal fácskák a kertészetekből áthozott, jóval termetesebb és idősebb fákkal ellentétben jobban alkalmazkodnak a környezetükhöz, helyben kialakuló gyökérzetükkel kevesebb gondot okoznak a közműveknek, olcsóbbak, és nem utolsó sorban ezáltal lehetőség adódik őshonos fajták telepítésére.

A gyerekeket ez talán kevésbé, engem viszont nagyon is felvillanyozott (pont a mi utcánkban? - bár ezen a szakaszon tényleg másfél éve jártam utoljára).

Az épített környezet most kevésbé volt fókuszban, bár egy titkos lépcsőt így is sikerült felfedeznünk! Kertünk igazi madárbarát kert, ahol gyakran lessük is a madarakat, ezért ez sem volt most téma, meg a madarakat fotózni amúgy sem könnyű. Igazi városi természetbúvár kalandot ígért viszont egy jó gyíkles, amelyre így az április eleji napsütésben azért talán van lehetőség. Óvatosan fürkésszük hát a napsütötte kőkerítések oldalát, hátha megpillantjuk a fali gyík egyik sütkérező példányát. Kitartásunk eredményhez vezet, olyannyira, hogy az egyik példány szinte pózol a kamerának és a gyerekeknek, 10 cm-re is meg tudjuk közelíteni, mielőtt besurran egy repedésbe.

A fali gyík, mint talán legurbánusabb gyíkfajunk, jól alkalmazkodik az ember jelenlétéhez, napsütötte kerítéseken, házfalakon kifejezetten gyakran látható, hiszen nagyon kedveli a napsütést és a meleg időjárást (ezért a természetben leggyakrabban forró sziklákon láthatjuk mozdulatlanul napozni).

Megpillantásukat az is megkönnyíti, hogy a gyíkoktól szokatlan módon a fali gyík fajtársai közvetlen közelében, már-már kolóniákban él (bár, ahogy a Magyar Madártani és Természetvédelmi Egyesület honlapján olvasom, ez csak a nagy egyedsűrűségre vonatkozik, kapcsolat nincs az egyes példányok közt).

Kirándulás volt ez a javából, nem séta, hiszen a felfedezés izgalma hajtott minket. De első utcai kirándulásunkba ennyi fért bele, ugyanakkor nagyon is felvettük a karanténléthez gyűjtött lehetőségek közé! Ez a vírusjárvány amúgy is arra tanítja az embert, hogy éljen sokkal, de sokkal lokálisabb életet. Első utcabeli kirándulásunk nagyon jól sikerült, bár kissé furcsa volt, hogy vagy mi kerülgettük az embereket, vagy ők minket. Új valóságunk más, igaz sokkal szívderítőbb módon is visszaköszönt az utcán: az egyik házon nagyon szép, kézzel készített családi „festmény" hirdette, hogy nagyon sokan gondolnak mindazokra, akik a „fronton" harcolnak a vírus ellen nap mint nap. Tényleg maradj otthon! Még a saját utcád is ezer meglepetést tartogat!

# data[].attributes.attachment_link.description
A gyerekek számára a feladat az volt, hogy az amúgy is imádott és állandóan elkunyerált tükörreflexes fényképezőgépemmel fotózzák le mindazt ezen az útszakaszon, ami a tavaszt jelenti számukra, vagy azt, ami csak szimplán tetszik nekik. A téma kiválasztása nagyon fontos szempont, amely során figyelembe kell venni az életkort is.

# data[].attributes.headline
Fedezzük fel gyermekkorunk mozgásos játékait! – 2. rész: pásztoros és szobrászos játék:

# data[].attributes.subject
Fedezzük fel gyermekkorunk mozgásos játékait! – 2. rész: pásztoros és szobrászos játék:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A természetben való mozgás öröme egyre jobban hiányzik mindenkinek, miközben a gyerekeket lekötni még egy kertben sem mindig egyszerű! Új cikksorozatunk mostani részében két, egymáshoz hasonló, mozgásos társasjátékot mutatunk be, amelyeket családi keretek között a kertben, nagyobb erkélyen, de akár otthon is lehet játszani, egyszerűek és nagyszerűek, megmozgatják a gyerekeket, és jó alternatívát jelentenek a szokásos és egyre gyakrabban megunt tevékenységek mellett.

Ezt a két pofonegyszerű, mégis izgalmas játékot azután mutatta meg a nagyobb lányom, hogy a testvérével együtt megunták a trambulint, de a rögtönzött reggeli tesióra keretében felvetett fogócskához már nem fűlött a foguk - mondjuk ez egy óra tömény ugrálást követően érthető is. Ugyanakkor vágyott a társas játék izgalmára, ezért kezdeményezte a játékot. A két, egymáshoz nagyon hasonló játék otthon is kivitelezhető, ideális esetben legalább három fővel működik jól, de vészhelyzetben két fővel is játszható.

Mindkét esetben az egyik személy pár méterrel a többiektől, nekik háttal áll. Ha van tér, a szobrászos játék esetében lehet ez a távolság 10-15 méter is, a pásztorosnál inkább 5-10 métert célszerű hagyni. A szobrászos verzióban a cél a szobrász mielőbbi megérintése, de ha az - hirtelen - hátrafordul és meglátja mozogni valamelyik közeledő versenyzőt, annak akkor három lépést vissza kell lépnie. Tehát, ahogy fordulni látjuk a szobrászt, szoborrá kell merevednünk!

A szabály ennyi, de ezt célszerű pontosan betartani. Az izgalmat az adja, hogy mivel alapvetően a gyorsaság számít a versenyzők között, ezért két stratégia versenyzik egymással: fussak, de akkor szinte biztos, hogy elkap a szobrász, ha hátrafordul, hiszen nehéz hirtelen megállni, vagy éppen lassabban, de nagy, öles léptekkel haladjak, amely mozgás alapesetben könnyebben megállítható hirtelen.

A pásztoros verzióban a pásztor háta mögött a földön heverő tárgy megszerzése a cél. A tárgy bármi lehet, csak ne legyen nagy. Lehet itt is verseny a közelítő játékosok között, de lehet külön-külön is próbálkozni. A szabály az, hogy a tárgyat anélkül kell elérni, hogy mozgásunkat a pásztor meghallaná. Ha meghallja a mozgást a pásztor, akkor hátrafordul, és újra kell kezdeni a próbálkozást. A játék értelemszerűen nehezen játszható recsegő parkettán, vagy akkor, amikor a szomszéd füvet nyír. Minden más esetben kiváló szórakozás ez is, s a kettőt lehet felváltva is játszani!

# data[].attributes.attachment_link.title
Fedezzük fel gyermekkorunk mozgásos játékait! - 2. rész: pásztoros és szobrászos játék

# data[].attributes.attachment_link.description
A természetben való mozgás öröme egyre jobban hiányzik mindenkinek, miközben a gyerekeket lekötni még egy kertben sem mindig egyszerű! Új cikksorozatunk mostani részében két, egymáshoz hasonló, mozgásos társasjátékot mutatunk be, amelyeket családi keretek között a kertben, nagyobb erkélyen, de akár otthon is lehet játszani, egyszerűek és nagyszerűek, megmozgatják a gyerekeket, és jó alternatívát jelentenek a szokásos és egyre gyakrabban megunt tevékenységek mellett.

# data[].attributes.body
Fogadjátok szeretettel az általuk hozott  verseket, dalokat, meséket.

# data[].attributes.attachment_link.title
Alma és Véda: Hogyan Születik a Pillangó?

# data[].attributes.body
. Repülő pillangó

Hozzávalók: Két különböző méretű szívószál, színes karton lap, ragasztószalag.

Első lépés: megrajzolni, és kivágni a fenti mintát a karton lapból. Ebből lesz a pillangó.  Tetszés szerint kidíszíteni.

Második lépés: Belevágni a szívószálak egyik végébe. A kisebbe, kevesebbet, a nagyobba kicsit többet. A nagyobb szivószál rövidebb kell legyen, mint a vékonyabb.

A pillangót kettőbe kell tűrni a közepén és a szárnyai tövénél. A vékonyabb és kevésbé bevágott szívószálat a kettőbe tűrt pillangó törzséhez rögzíteni ragasztószalaggal. Ez után a vastagabb, rövidebb és bevágottabb szívószálat belecsúsztassuk a vékonyabba, és a pillangó szárnyaihoz rögzítsük a ragasztószalaggal.

(megjegyzés: Amikor a vastagabb szívószálat ragasztjuk fel a szárnyra,érdemes hosszabb ragasztószalagot vági a ragasztáshoz, és előtte megtörni egy kicsit a szívószálat. )

Kész a repkedő pillangó.

# data[].attributes.body
Finommotorikát fejlesztő játék

Kellékek: A4-es méretű, keményebb karton lap, A4-es fehér lap, egy szívószál (lehetőleg vastagabb, hogy könnyen átférjen rajta egy cipőfűző), ragasztószalag, cipőfűző (lehetőleg kerekített, ne lapos.)

Első lépés: lerajzolni a hernyót, a pillangót és az őket összekötő utat,egy A4-es lapra. Második lépés: Kivágni egy A4-es méretű karton lapot. Erre ráragasztani az elkészített rajzot. ( Én a széleinél ragasztottam le, ragasztószalaggal)

Harmadik lépés: a szívószálakat kisebb darabokra vágni, és ragasztószalaggal kisebb-nagyobb távolságokra rögzíteni őket a laphoz.

Ez után el kell vezetni a kis hernyót a pillangóhoz, a cipőfűzőt átbujtatva a szívószálakon.

# data[].attributes.attachment_link.title
Apacuka zenekar - Lepke (szöveg: Fazekas Anna)

# data[].attributes.headline
Ti készítettetek fotot kirándulásról, játékokról? Osszatok meg párat velünk is.

# data[].attributes.subject
Ti készítettetek fotot kirándulásról, játékokról? Osszatok meg párat velünk is.

# data[].attributes.body
Nem érdekli, mi lesz holnap,
csak eszik és araszolgat.
Szekálják is sokan érte,
ám senkivel nem cserélne.

Petéből kelt, óvta erdő,
lombzabáló csúf tekergő
lett belőle – mondják róla.
Régi álma vált valóra,

bábbá vénült istenadta,
langyos szellő babusgatta…
Aztán… nocsak! Új varázslat:
napsugártól pille szárnyak

öltöztetik új ruhába.
Még a páva is csodálja!
S lám egy lepke a magasba’
hernyóságát kikacagja.

# data[].attributes.body
Nemsokára érik az erdei szamóca, az egyik legfinomabb vadon termő gyümölcs. Hátha lesz alkalmatok azt is megkóstolni, de ha nem, akkor fogyasszatok sok földi epret, sok vitamint tartalmaz és tudom, hogy nagyon szeretitek. :)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
MESE TV - dalok, mesék, rajzfilmek gyerekeknek

# data[].attributes.attachment_link.title
Gellár Csaba: Tavaszi medvedal  - Kiss Ottó verse alapján

# data[].attributes.body
Maci papírból

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Jó napot!- kiabálta a kis barna medvebocs.- Én is madár vagyok ám!

De a madarak kinevették:

- Nem vagy te madár! A madaraknak csőrük van.

A kis barna medvebocs elbaktatott az erdő szélére, ott talált egy alkalmas fadarabkát, azt gyantával az orrára ragasztotta, és visszament a madarakhoz.

- Én is madár vagyok ám! - kiabált feléjük. - Van már csőröm!

- Hogyisne - nevettek a madarak. - A madarak tudnak énekelni!

A kis barna medvebocs már-már elszomorodott, de eszébe jutott, hogy az erdő szélén lakik egy énektanár. Rögtön el is ment hozzá, és azt mondta:

- Kérlek, taníts meg engem énekelni!

- Nem hinném, hogy sikerül - csóválta a fejét az énektanár -, de ha nagyon akarod, megpróbálhatjuk. A tanítási módszerem kitűnő! Próbáld csak meg!... Do, re, mi, re, do...

A kis barna medve buzgón brummogott napokon át: - Do, re, mi, re, do - és az énektanár megdicsérte szorgalmáért.

Aztán ismét elment a madarakhoz, és brummogott nekik: - Do, re, mi, re, do...

A madarak csak nevettek, és azt mondták:

- Nem vagy madár! Nem tudsz repülni!

A kis barna medvebocs megsértődött, és kijelentette, hogy hamarosan megtanul repülni is. Azzal fölemelte az első két lábát, ugrott egyet, de ez csak ugrás volt, és nem repülés, aztán fölemelte a két hátsó lábát, így is ugrott egyet, de ez az ugrás sem hasonlított a madarak röptéhez, és a madarak egyre csak nevettek.

- No, most figyeljetek rám! - kiabált a medvebocs. Azzal fölkapaszkodott egy sziklára, hogy majd onnan leröpül a földre. Vett egy nagy lélegzetet, behunyta a szemét, s nekilódult. Jókorát puffant a földön, sajgott utána minden bordája, és letört a fából ragasztott csőre is. Nagy keservesen föltápászkodott, nyögdécselt, a madarak meg nevetve odébb röppentek.

A kis barna medvebocs betotyogott az erdő sűrűjébe, és szüntelenül nyögdécselt. Nyögdécselve ült le a legsűrűbb sűrűbe, és egyszer csak finom málnaillat ütötte meg az orrát. Körülnézett, s látja, hogy az egyik bokor tele van illatos, piros málnával. Nyögdécselve, szuszogva lakmározni kezdett a kis barna medvebocs.

Még javában lakmározott, mikor arra jött egy kis fekete medvebocs.

- Brumm... brumm... - üdvözölték egymást.

- Brumm... - mondta a kis fekete medvebocs. - Mézet találtam az odvas tölgyfa üregében. Nem jönnél velem uzsonnázni?

- Brumm... brumm... hogyne mennék! - mondta a kis barna medvebocs, azzal nyögdécselve föltápászkodott, nyögdécselve elindult, és arra gondolt, hogy ő bizony soha többé nem akar madár lenni, meg arra, milyen jó dolguk van a kis barna meg a kis fekete medvebocsoknak.

# data[].attributes.attachment_link.title
A medvebocsról, aki madár akart lenni (Angol mese) - 2009. március 7., szombat -

# data[].attributes.attachment_link.description
Jó napot!- kiabálta a kis barna medvebocs.- Én is madár vagyok ám! De a madarak kinevették: - Nem vagy te madár! A madaraknak csőrük van. A kis barna medvebocs elbaktatott az erdő szélére, ott talált egy alkalmas fadarabkát, azt gyantával az orrára ragasztotta, és visszament a madarakhoz. - Én is madár vagyok ám!

# data[].attributes.body
Mese:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A róka az erdőben csatangolt. Kiért az erdőszélre. Meglátta a medvét - az ott állt egy fatönk mellett, és magában beszélgetet. Fülelni kezdett a róka. A medve csak áll, és így kérkedik: - Nincs a világon erősebb nálamnál! Én vagyok a legnagyobb, a leghatalmasabb! Nem félek senkitől, senki elől nem szaladok el. „Lám csak, a vén kérkedő! - gondolta a róka. - Megállj csak, majd megmutatom én neked, hogy van nálad erősebb is!'' Odafutott a medvéhez, mélyen meghajolt előtte, és megkérdezte: - Mit mondtál az imént, medveapóka? - Azt, hogy mindenkinél erősebb vagyok! - Úgy van, apóka - mondta a róka -, ez igaz! Nincs nálad, erősebb az egész erdőn! - Az egész világon sincs! - bömbölte a medve. - Ó, apóka, van, azt mondják, van! - Ugyan ki erősebb nálam? - Az ember. - No, mutasd meg hát nekem azt a híres embert! - Gyere, megmutatom. Kilépett a medve meg a róka az országútra. A róka az út menti bokorhoz vezette a medvét, és megkérdezte: - Látod-e, apóka, ezt a sűrű bozótot? - Látom. - Itt elrejtőzünk, és várjuk az embert. - Jól van - felelte a medve. Bebújtak a bozótba, és meglapultak, és meglapultak. Alighogy leültek, látják öreg emberke lépeget az úton, ősz öregecske, fél lábbal sántít, mankóra támaszkodik. A medve gyöngéden oldalba taszította a rókát, és megkérdezte: - Ez az ember? - Dehogy ez! - Felelte a róka,- Ez csak volt valamikor. Most már feleakkora sincs, mint az ember. . . Hadd, menjen békével, mi pedig várjunk tovább. Tovább gubbasztott hát a bozótban a róka meg a medve. Várták az embert, kémlelték az utat. De az ember még mindig nem mutatkozott. Unta már magát a medve, elálmosodott. Már éppen el akart szunyókálni, amikor a róka megbökte a vállát. - Ne aludj, apóka! Vigyázz, közelít valaki az úton! Egy kisfiú haladt arra, egy öklömnyi kisfiú. Nézte a medve, és megkérdezte a rókától: - Ez az ember? - Nem, apóka - mondta a róka,- Hogy volna ez ember! Ez majd csak lesz. Most még negyedakkora sincs, mint egy ember... Hadd, menjen a maga útján, mi meg várjunk türelmesen. Tovább vártak hát a bozótban. Elunta magát a medve. Dörmögni kezdett, mérgelődni. - Hallgass, apóka!- mondta a róka. - Ne mérgelődj! Most már biztosan jön az ember! Kikukkantottak a bozótból, hát egy fehér lovon ülő fiatal vadászt pillantottak meg. A vadász vállán tegez, benne nyílvesszők, kezében pedig íj. - Látod, apóka, ez az ember - mondta a róka. - Nézd! Kiugrott a medve a sűrűből, két lábra állt, és bömbölt egy hatalmasat. A vadász lova megugrott, a rókának minden szőre szála égnek meredt, olyan rettenetes volt a medvehangja. De a vadász rá se hederített. Lefogta a lovát az ügyes vadász, hegyes nyílvesszőt húzott ki a tegzéből, és célba vette a medvét. A nyíl a medve fülét lyukasztotta át. Felordított a medve fájdalmában, és futásnak eredt. A róka ott ügetett mellette, és nevetve kérdezte: - Ott az ember, apóka, miért nem nézed? - Ó, róka, nem nézhetem: a szemembe esett valami! - felelte a medve. És futott, ahogy csak inai bírták!

# data[].attributes.attachment_link.description
A róka az erdőben csatangolt. Kiért az erdőszélre. Meglátta a medvét - az ott állt egy fatönk mellett, és magában beszélgetet. Fülelni kezdett a róka. A medve csak áll, és így kérkedik: - Nincs a világon erősebb nálamnál! Én vagyok a legnagyobb, a leghatalmasabb! Nem félek senkitől, senki elől nem szaladok el.

# data[].attributes.body
Az alábbi felvételen nagyon szép medvecsaládot tekinthetünk meg, elszomorító az, hogy a szemétben turkálnak.
Figyeljünk oda, ne hagyjunk semmiféle szemetet magunk után kirándulásaink során!

# data[].attributes.headline
Legyen bármilyen évszak, a természet mindig csalogat a szépségeivel, gazdagságával. Május hozza a zsenge zöldet, a fák ünneplő ruháját, a virágok illatát, a madarak  muzsikáját, az életet. Óriási a vonzereje, sok szép látnivalót nyújt, ezért kívánkozunk ilyenkor a természet lágy ölébe. Ha erdőben sétáltok, figyeljétek meg a madarak hangjait, a fák koronáit, majd , ha hazatértek tele élményekkel, rajzoljátok le, ami a legjobban tetszett.(A szülők figyelmébe ajánlom a Milvus egyesület telefonos madárhatározóját, jó segítség lehet a madarak felismerésére).

# data[].attributes.subject
Legyen bármilyen évszak, a természet mindig csalogat a szépségeivel, gazdagságával. Május hozza a zsenge zöldet, a fák ünneplő ruháját, a virágok illatát, a madarak  muzsikáját, az életet. Óriási a vonzereje, sok szép látnivalót nyújt, ezért kívánkozunk ilyenkor a természet lágy ölébe. Ha erdőben sétáltok, figyeljétek meg a madarak hangjait, a fák koronáit, majd , ha hazatértek tele élményekkel, rajzoljátok le, ami a legjobban tetszett.(A szülők figyelmébe ajánlom a Milvus egyesület telefonos madárhatározóját, jó segítség lehet a madarak felismerésére).

# data[].attributes.attachment_link.title
Egy medve család hétköznapjai. Life of bears.

# data[].attributes.body
A fák, bokrok menedéket adnak a madaraknak. Nekünk tiszta levegőt, árnyékot és szép környezetet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Erdő Ernő Bácsi meséi - Miért énekelnek a madarak?

# data[].attributes.body
Ha nincs lehetőség kint a természetben meghallgatni a madarakat, megtehetitek az alábbi felvételről.

# data[].attributes.body
Nyitott tenyeremre,
Rászállott egy lepke.
Szárnyait próbálja:
Repülhet-e messze?

Kertem virágai
Tarkán illatoznak.
Nem gondolnak arra,
Jön-e vihar holnap?

Ujjaim behajtom
Belül van a lepke,
Érzem, ahogy teste
Vergődik kezembe.

Ha tudná, nem bántom,
Talán nem is félne,
Boldogan maradna
Kezem melegébe.

Kinyújtom ujjaim,
Nézem, ahogy elszáll,
Virágszirmok között,
Új otthonra talál.

Bár tudnék repülni,
Úgy, mint ez a lepke,
Örömmel megbújnék
Védő tenyeredbe.

# data[].attributes.headline
Mozgásos, figyelem fejlesztő játék:                              

# data[].attributes.subject
Mozgásos, figyelem fejlesztő játék:                              

# data[].attributes.body
„Szöcske, lepke, kukac” játék – a „Tűz, víz, repülő” játékhoz hasonlóan: futás, majd az állatok nevének kiáltásakor a megbeszélt mozgásformát kell a gyerekeknek végezniük: például szöcske-ugrás, lepke-kézmozgások (szárnyak).

# data[].attributes.headline
Kukkintsunk be a nyíregyházi állatkertbe

# data[].attributes.subject
Kukkintsunk be a nyíregyházi állatkertbe

# data[].attributes.attachment_link.title
KEDDmese: A tölgy és a kis nyírfa - mesélő: Reviczky Gábor