# data[].attributes.body
Harjashein kasvab puhmastes luidete vahelistes nõgudes, niiviisi ei kattu ta kiiresti liivaga.

Kõrbes vastu pidada suudab ta tänu võimele kasvatada liiva all olles lisajuured, nii saab näiteks taime vars liivast varujõudu hankida ja edasi kasvada. Kui ka tuul puhub juurte ümbert liiva ära, ei tee see taimele viga, sest juure ümber on kaitsekiht. See koosneb liivateradest ning taime mahlast ning harjasheina kaitsekiht ei kaitse mitte ainult kuivamise, vaid ka murdumise eest.

Täiesti liiva alla mattudes tuleb harjashein ka toime. Ta ootab liivast vabanemist või kasvatab uued varred.

Harjashein on kasuks kõrbeelanikele. Ta hoiab kinni liiva ja nii saavad elanike kodud kauem püsida. Harjasheina juured asuvad kolmes kihis, et vett ja toitu hankida. Esimene kiht ulatub maapinnani, teine vettpidava kihini ja kolmas 20-25 meetri sügavusele. Kuna tal on nii palju juuri, hoiab ta väga palju liiva kinni.

# data[].attributes.body
Surikaat on väike , hõreda ja võrdlemisi sakris karvastikuga uruloomSurikaatide leviala hõlmab Lõuna-Aafrikat , eelkõige Kalahari kõrbealal . Surikaatidele on iseloomulik püstiasend. Sellises poosis seisavad nad tihti väljal, jälgides teraselt ümbrust ja vähimagi ohu korral annavad nad sellest valju häälitsusega märku ning kaovad ise lähima uruava kaudu maa alla. Surikaadid on mangustlased ja seetõttu on neil osade uurijate arvates mürkide suhtes vastupanuvõime kõrgem kui paljudel teistel loomadel ja võivad mõne mürkmao mürgi vastu olla immuunsed . Surrikaadid elavad maaalustes tunnelites millel on palju sissekäike . Nad väljuvad sealt ainult päeval , väljaarvatud keskpäeval , et soojuse käest end peita . Alpha paaril on õigus aga tappa teiste surrikaatide väiksemaid järglasi , et oma ellujäämis võimalusi suurendada . Kui palju surrikaate koos kas auke kaevama või putukaid otsima lähevad jätavad nad alati ühe valvesse , et hoiatada teisi teiste kiskjate eest

# data[].attributes.body
Kaamel on Aafrika, Lähis-Ida ja teiste Aasia maade kõrbeelanike jaoks väga tähtis loom. Kaamel kodustati juba 2000 aastat tagasi. Kõige rohkem on neid Gobi kõrbes. Nad on hindamatud koorma- ja sõiduloomad, sest suudavad kanda endaga samas kaalus koormat. Kõrbeelanikud saavad kaamelitest ka muud kasu: joovad nende piima, söövad liha, koovad kaamelivillast riideid.

Nad suudavad olla nädalate viisi joomata. Kaamelid hoiavad end päikese suhtes teatud nurga all, et keha üle ei kuumeneks, nad higistavad vähem kui teised imetajad ning hoiavad seega väga palju vett kehas kokku ning see vähendab nende veetarvet. Küürus on tal rasvavarud, mida ta toidu- ja veepuudusel kasutab. Jõudes veeallika juurde, võib kaamel ära juua kuni 114 liitrit vett.

Kaamelite eluiga ulatub 30–40 aastani.

Aeglaselt, suursuguselt ja häirimatult astuvad üksteise kannul puuvillapakkide, telkide ning nahksete veelähkritega koormatud kaamelid. Ja niimoodi loendamatuid kilomeetreid. Nad justkui ujuvad ääretul liivamerel, nagu  kõrbelaevad.

Aastatuhandeid oli kaamel kõrbes põhiline ja ainus veoloom. Alles praegusel tehnikaajastul, mil auto- ja raudteed on tunginud liivadesse ning kõrbetaevas mürisevad lennukid, on kaamelite osatähtsus mõnevõrra langenud.
See on ka täiesti mõistetav - tee, millele kaamelikaravan kulutab terve kuu, läbib auto ühe ööpäevaga. Ja ometi on autod, rongid ja lennukid vaid ahistanud kaameli kasutamist. Päriselt pole nad teda kodustelt kõrbekarjamaadelt küll suutnud välja tõrjuda.

# data[].attributes.body
Kaktuse käblik on suurim Põhja-Ameerika käblik, tema pikkusvõib ulatuda kuni 23 cm-ni. Neid leidub enamasti Mehhiko keskaladel, kuid ka Sonorani kõrbes Mehhiko põhjapoolsetel aladel.

Kaktuse käblik sööb veerikkaid putukaid, väiksemaid roomajaid ja konne. Veerohkeid putukaid on tal vaja süüa, sest vett ei leia tema elukohtades puhtal kujul jõgedes ega järvedel pea üldse. Sööb ta näiteks sipelgaid, rohutirtse ja herilasi.

Kaktuse käblik ehitab oma pesa tihti kaktuste peale. Seda sellepärast, et nii ei saa roomajad tema poegadele ligi ja nemad saavad üles kasvada ilma suure ohuta, et nad ära süüakse.

# data[].attributes.body
Ogasaba on sisalik kes elab Sahara kõrbes. Ta tegutseb päeval, ainult Keskpäeval on peidus. Ogaline saba on kasulik põgenemisel. Ja Ogalisse sabasse on kogunenud rasva. Suudab taluda palavust ja hangib vett kastest ja saakloomadest.

# data[].attributes.body
Kõrbe kängururott on Põhja-Ameerika edelaosa kõrbetes elav näriline. Tema pikkus koos sabaga on üle 38 cm ja kaal umbes 100 grammi.

Kõrbe kängururotid elavad suurtes urgudes, mis võivad ulatuda kuni 1,5 meetri sügavusel. Urgudes elades kaitsevad nad ennast päeval kuuma päikese ja röövloomade eest. Enamuse päevast kõrbe kängururotid magavad maa all ja öösiti tulevad nad välja toitu otsima. Öösiti on kõrbetes jahedam ja on ka rohkem toitu. Kängururotid söövad põhiliselt seemneid, lehti ja putukaid. Nad on kohastunud saama kogu eluks vajaliku vee toidust. Nad võivad olla veeta 2-3 nädalat. Lisaks on neil suured põsekotid, kus nad saavad hoiustada toitu nädalateks, kuni nad leiavad endale uue varjupaiga. Lisaks on kängururottidel ka suur ja pikk saba, mida nad kasutavad tasakaalu hoidmiseks ja suuna muutmiseks.

# data[].attributes.attachment_link.description
The desert kangaroo rat is found in arid parts of southwestern North America, including Death Valley, the Great Basin, the Mojave Desert, and portions of the Sonoran Desert. Though kangaroo rats persist in a variety of soils, desert kangaroo rats live exclusively in areas with loose sand, often dune terrain.

# data[].attributes.body
Põhja-Ameerika ning Lõuna-Ameerika kõrbeis elavad väga omapärased sipelgad, nimelt mesipelgad. Mesisipelgad elavad kolooniates. Sipelgad võivad olla viinamarja suurused ning tavalised sipelgad, kes ei hoiusta mett meenutavad eesti suuremaid sipelgaid ehk hobusipelgaid.

Sipelgad säilitavad sööki , ning kui tekib söögipuudus on neil olemas söögitagavarad. Osa sipelgapere liikmeist täidavad elusate meehoidlate ülesannet säilitades mett oma suures tagakehas ning mõnedel sipelgatel on tagakeha nii täidetud, et nad ei suuda liikuda ning istuvad paigal pesa laes. Nende, tööliste hulka kuuluvate sipelgate ülesanne ongi pesa teiste liikmete toitmine. Elavad nad "sahvris", kus on hea olla, sest temperatuur on pesas madalam, kui pesast väljas.

Pildil on mesisipelgad Cincinnati loomaaiast.

# data[].attributes.attachment_link.description
Honeypot ants, also called honey ants, are ants which have specialized workers ( repletes, plerergates, or rotunds) that are gorged with food by workers to the point that their abdomens swell enormously. Other ants then extract nourishment from them. They function as living larders.

# data[].attributes.body
Habeagaam on Austraalia kõrbetes elav sisalik. Ta muudab oma naha värvi. Hommikul on see tumedam, et soojust koguda, päeva peale aga muutub kahvatumaks. Kiskjate vastu pakub talle kaitset okkaline nahk. Nad tegutsevad varahommikul ja õhtuhämaruses. Päevaks ronivad põõsaste otsa, kus on jahedam.

Nad söövad mitmekesist toitu, sealhulgas putukaid, linnumune, imetajate vastsündinud poegi ja kastemärgi taimi.

# data[].attributes.body
Velvitšia (Welwitschia mirabilis) on ürgaegne taim, mis kasvab väikesel maa-alal Atlandi ookeani rannikul Lõuna-Angoolas. Tegelikult on velvitšia puu, kuigi esmapilgul ta sellisena ei paista. Terve taim koosneb ühest madalast tüvest, millest kasvab välja 2 paksu ja elastset lehte, mis kasvavad kogu taime eluaja. Lehed hargnevad ribadeks, kasvavad taime varre juurest ja surevad järgemööda otstest. Lehealune on ka kodupaigaks paljudele putukatele.

Kõrbes on velvitšia kohanenud ekstreemsete tingimustega. Ta ei ole vihmaveest sõltuv, sest ta tõmbab endasse hommikust udu, mille rannikutuuled kõrbesse kannavad ning tal on ka ligi kolme meetri pikkune sammasjuur toidu hankimiseks. Velvetšiad elavad ka rohkem kui 1000 aastaseks ja mõned üksikud isendid võivad olla ka üle 2000a vanused.

Velvetšiad on lahksugulised ning neid viljastavad putukad.

# data[].attributes.headline
Harilik liivaiguaan (Uma inornata) / Frederika Frey

# data[].attributes.subject
Harilik liivaiguaan (Uma inornata) / Frederika Frey

# data[].attributes.body
Liivaiguaanid on Mehhiko ja California liivakõrbedes elavad sisalikud ja on kohastunud elamiseks tuiskliivas.

Liivaiguaanidel on lühenenud alalõuaga kiiljas pea, lai lamenenud kere ja sarvsed kammid pikkade varvaste külgedel, mis takistavad jala vajumist tuiskliiva.

Vaenlase eest põgenedes sukelduvad liiva sisse ja liiguvad natuke aega liiva all. Nad on selleks kohastunud, sest nende sõõrmed on eriliste klappidega suletud ja paksude laugude narmastega servad kaitsevad silmi peene liiva eest.

Nende värvus sarnaneb liivase pinnase värvusega, mistõttu ei torka nad seal silma.

# data[].attributes.attachment_link.title
CalPhotos: Uma inornata; Coachella Valley Fringe-toed Lizard

# data[].attributes.attachment_link.description
Uma inornata; Coachella Valley Fringe-toed Lizard

# data[].attributes.body
Aaloe on igihaljas taim, mis on pärit Aafrika troopiliste ja sukulentsete puude, põõsaste ja puhmaste perekonnast aaloeliste
sugukonnast. Aaloedele on iseloomulik suur kuivataluvus. Aaloe lehed on vahaja kattega, lihakad ja hästi paksud - kaitseks veekaotuse vastu. Paksematest lehtedest on veekadu väiksem kui õhematest lehtedest. Lehe ja tüve juurde jääb lohuke, kuhu koguneb kastevesi või
vähene vihm, mis kõrbes ette võib tulla.

# data[].attributes.body
Dingo (Canis Lupus Dingo) on koerlaste seltsi kuuluv metsik kõrbeloom. Dingo peamine leviala on austraalias, kuid teda on märgatud ka Uus-Guineas. Dingol on lihaseline ja võimas kehaehitus, mis aitab tal läbida pikki distantse kõrbes öösel, mil ei ole liiga kuum. Näiteks on teada, et üks dingoema viis 6 oma kutsikat 9 km kaugusele pessa ühel ööl. Läbis ta kokku 108 km. Karvastik on dingol paks ning aluskarvaga, mis kaitseb teda öösel külma eest ning päeval "lukustab" jaheda õhu endasse, et tal ei hakkaks palav. Kohustumuseks on neil ka perekondlikud karjad, tänu kellele on neil lihtsam leida ja küttida toitu. Noored isased kütivad ja elavad üksi. Tihti läbivad ühe ööga tohutuid vahemaid, keskmiselt 60 km. Nad kütivad öösiti, kuna just siis väljub väga suur osa saakloomadest oma urgudest. Üks ellujäämiseks vajalik kohastumine on neil tingitud ka koostööst teiste liikide vahel. Nimelt on aborigeenidel ja teistel austraalia põlisrahavastel tugev side dingodega. inimesed toidavad dingosid raskematel aegadel ja dingod magavad inimeste juures külmadel öödel. Kohastumisena võiks lugeda ka seda, et neil on tugevad ja kiskjatele omased hambad, mis aitavad saaklooma kinni püüda ja teda süüa.

Pildil dingokutsikad.

# data[].attributes.body
Joshua tree (Yucca brevifolia) kasvab peamiselt Põhja Ameerika edelaosas asuvas Mojave kõrbes, mis laiub Californa, Utah, Nevada ja Arizona osariikide pinnal.

Joshua Tree on väga aeglase kasvuga puu – esimesed kümme aastat kasvab ta keskmiselt 7,6 cm aastas ja hiljem kõigest 3,8 cm aastas. Kõige kõrgemad isendid on umbes 15 meetrised. Lehed on neil tumerohelised, piklikud, sirged, teravate otstega, 15-35 cm pikkused ja tüve lähedal 5-7 cm laiused.
Enamasti suudab Joshua puu taluda karmi kõrbekliimat sadu ja mõned üksikud isegi kuni tuhat aastat. Nende vanuse määramine on omajagu keeruline, sest neil puuduvad tavapärased aastaringid.

Nime Joshua on puule andnud grupp mormoone, kes üheksateistkümnenda sajandi keskel läbisid Mojave kõrbe ning kellele puu unikaalne kuju meenutas ühte Piibli lugu, kus Joshua ulatab oma käed palveks taeva poole.
Kliimamuutuste tõttu on tekkinud mõningad kahtlused, et Joshua puud võib ees oodata väljasuremine, mis omakorda võib kahjustada kogu rahvuspargi ökosüsteemi.

# data[].attributes.body
Saguaaro kaktusel on kurrutatud pind- see aitab rohkem defitsiitset vett koguda ja vajaduse järgi paisuda. Kuna vesi on kõrbes väga nõutud, peavad taimed, kes loomade eest ära joosta ei saa, end katma okkalise kasukaga. Okastel on teinegi ülesanne - pakkuda varju põletava päikese eest. Osadel kaktustel on okaste asemel pikad peened kiud - "juuksed", mis täidavad sama ülesannet. Saguaaro kaktus võib kasvada kuni 20 m pikkuseks.

# data[].attributes.body
Inimesed on elanud kõrbetes juba aastatuhandeid. Pikapeale on neil välja kujunenud silmapaistvad kõrbetingimustele kohastumis-kombed. Kuigi kõrbete elutingimused on karmid, elab kõrbetes ligi 1 miljard inimest ehk 1/7 kogu maa rahvastikust.

Inimesed kannavad kõrbetes pikki, kogu keha katvaid heledaid mantleid. See riietus kaitseb keha kuumuse, liiva, tuule ja öösiti külma eest. Hele värvus aitab vähendada päikesekiirguse neeldumist.

Inimesed peavad kõrbes kitse-, lamba-, kaameli- ja lehmakarju. Kuna need kariloomad vajavad palju vett ja toitu, liigutakse sageli kõrbes ringi, otsides loomadele uut karjamaad.

Inimesed ise elavad kokkupandavates telkides. Need telgid on voodertatud paksude tugevate loomanahksete vaipadega, et kaitsta seesolijaid kõrbe kõleda kliima eest.

# data[].attributes.body
Luitekass (Felis margarita) on Aafrika ja Aasia liivakõrbetes elav väikest kasvu kaslane. Ta keha on jässakas, lühikeste jalgade, pika saba ja suurte teravatipuliste kõrvadega. Kõrvu saab ta oma laia peaga horisontaalselt suruda ja isegi allapoole suunata. Tema kuulmine on väga hea, suurte kõrvadega saab ta kuulata liiva seest kostuvaid vibratsioone.
Et kõrbes nähtamatuks jääda, on ta karv üle suurema osa kehast kahvatu liivakollane ning osaliselt kahkjate triipudega. Varvaste vahel on kassil pikad karvad ning need moodustavad käpapadjandile aluse, mis aitab kaitsta käppi kõrvetada saamast. Lisaks on ta tagajalgadel lühikesed ja tömbid küünised, mis koos karvaga aitavad looma jäljed segaseks muuta. Talvel, kui temperatuurid langevad väga madalale, on luitekassi karvastik väga paks, üks karv võib olla 5,1cm pikk.

Luitekass elab ära üksnes oma saagi koemahlade ja ainult väga vähese lisavee arvel. Ta on väga osav kaevaja, püüdes nii kõrbehiiri (peamine saakloom), ja teisi taolisi närilisi, samuti püüab ta juhuslikult ettejuhtuvaid sisalikke ja madusid. Päevaseks varjualuseks kaevab ta endale uru. Urust väljub ta videvikul.

Pildil on luitekass poegadega.

# data[].attributes.body
Pikksarv-kärniguaan on Põhja-Ameerika kõrbetes elutsev loom, kelle toiduks on sipelgad. Pikksarv-kärniguaan on liiva võrvi nahaga, mis on ogaline. See kaitseb teda vaenlaste eest. Samuti on tema keha lame ja maa lähedal, sest siis ei teki varju ,mis võiks ta asukoha reeta. Ohu korral suudab ta pritsida silmadest ja ninast ründaja pihta verd.

# data[].attributes.body
Vöölased (Dasypodidae) on imetajate sugukond. Vöölastele meeldib kõige rohkem elada lagendikel ja Lõuna-Ameerika vihmametsades, kuid nad tulevad toime ka kuivades kõrbedes ning külmades põhjapiirkondades. Nad on eraklikud loomad ja aktiivsed enamasti öösel. Nende keha on kaetud kõva, sarvplaadikestest moodustunud rüüga ning pead, jalgu ning saba kaitsevad tugevad kilbised, mis kaitsevad looma kuumenemise eest. Vöölastel võib olla 8-11 vööd, kuid üheksavöölane on kõige enam levinud vöölane. Vöölase kõhupoolel kilbirüüd pole.

Ööloomadena veedavad nad päeva sügaval oma urgudes magades, sest päeval on nende jaoks liiga kuum, et õues päikese käes viibida. Täiskas-vanud vöölane ei rahuldu 1 uruga, mõningad kaevavad enesele kuni 12 varjupaika. Nad kaevavad ja kühvel-davad mulda välja võimsate esikäppadega.

Hämaruse saabudes suundub vöölane toiduotsingule.  Tema menüü on äärmiselt rikkalik. Sinna kuuluvad putukad, tillukesed selg-roogsed, linnumunad, puuviljad seened, juured, pähklid ning korjused. Üheksavöölane hangib toitu peamiselt suurepärase haistmismeele abil. Kuid tal peaaegu puudub nägemis- ja kuulmismeel.

Vöölasi on nii arvukalt, et mõnedes piirkondades peetakse neid kahjurloomadeks. Vöölased elavad keskmiselt 12-15. aastaseks. Keha pikkuseks on kuni 60 cm. Saba keskmine pikkus on 30-40 cm ning nad kaaluvad keskmiselt 3,6-7,6 kg.

Vöölastest on kõrbes kõige populaarsem roosa haldjas vöölane. Loom elab liiva all ning ellujäämi-seks on tal vaja püsivaid peidupaiku ning liiva, mis oleks koguaeg sama kvaliteediga. Ka suur temperatuuri kõikumine võib talle saatuslikuks saada, sest loom on väiksem, kui teistest liikidest loomad vöölaste sugukonnast

Roosa haldjas vöölasel on käpapadjandid, mis kaitsevad tema käppe kuuma liiva eest. Kõhu all ja külgedel on tal üpris paks karvastik, mis hoiab soojust kehast eemal ja see abistab teda kompimisel.

# data[].attributes.attachment_link.description
Join Jeff the Zoo Guy as he brings you up close and personal with another great animal. Meet an Armadillo who loves to play in the grass and eat bugs, all while hamming it up on the camera.

# data[].attributes.body
Harilik sarvikrästik (Cerastes cerastes) on pärisrästikate alamsugukonda kuuluv, valdavalt öise eluviisiga mürkmadu, kes elutseb Põhja-Aafrikas ning osas Lähis-Idas. Teda on lihtne ära tunda silmade kohal asuvate teravate püstsete silmaüliste soomuste järgi kuigi esineb ka isendeid, kel nimetatud soomused puuduvad.

Tavaline üldkehapikkus on neil 30–60 cm ning maksimumpikkus 85 cm. Emased on suuremad kui isased.

Värvuselt on neil põhivärviks alati substraadiga kattuv kollakas, hele hall, roosakas, punakas või helepruun värvus. Seljal on neil tumedad pool-ristküliku kujulised laigud, mis jooksevad kuni saba otsani. Need laigud võivad olla ka ühendatud. Kõhusoomused on neil valge värvusega ning saba, mille ots võib olla must, on tavaliselt peenike.

Liik eelistab kuiva, liivast ning hõredate kiviservadega alasid ning peeneteralist liiva.
Tüüpiliselt liiguvad nad külg ees (kaldvaksamine), paisates kere tagumise osa ette ning küljele ja seejärel tõmmates eesosa järele, mistõttu jätavad nende kehad liikudes liivale omapäraseid jälgi. Vahel võivad jäljed olla nii täiuslikud, et nende pealt võib soomuste arvu lugeda.

Iseloom on neil mõistlikult rahulik, kuid ohu korral võtavad sisse C-kujulise ähvarduspoosi ning tekitavad omapärast peletusheli – hõõrudes ühe külje kiiljaid soomuseid teisel küljel paiknevate soomuste vastu. Kuna nende soomused on tugevad ning sakiliste servadega, siis kostub nende kokkuhõõrumisest saagiv heli, mis on sarnane perekonda Echis (eefa) liigitatud madude kehasoomuste poolt tehtud häälele.

Looduses on nad enamasti varitsevad kiskjad, kes lamavad kattunult liiva all kivide läheduses või taimestiku all. Kui saakloom (väiksed linnud või närilised) lähedusse satub, siis salvatakse teda järsult ning hoitakse kinni kuni mürk toimima hakkab.

Pildil on Harilik Sarvikrästik

# data[].attributes.body
Skorpion on ämblikulaadne lülijalgne. Pikkus ulatub 20 sentimeetrini.

Skorpion meenutab putukat.

Ta tegutseb öösel ning jahib ämblikke ja putukaid. Saagi kättesaamiseks on skorpionil kaks näpitsataolist sõrga.

Saagi tapab skorpion mürgitades. Saba otsas on tal astel, kust väljub mürk, mis võib tappa isegi inimese.

Skorpionid ei joo, kuna saavad kogu vajaliku vee toidust kätte.

Kõrbepalavuse vastu poevad skorpionid kivi alla peitu. Kuumenemist vähendab ka läikiv ning koorikuline keha pind. Tänu nendele kohastumistele on skorpionil võimalik kõrbes elada.

# data[].attributes.body
Loomad, kes elavad kõrbes, peavad võitlema ellujäämise nimel mitmete vaenulike ja raskete tingimustega. Tugev kuumus, põletav päike ja veepuudus on mõned neist raskustest, mis kõrbes ees ootavad. Selle vastu on kõrbeloomadel kujunenud mitmed kohastumused: mõned loomad ei joo kunagi, nemad saavad vajaliku vee seemneid süües (mõned neist sisaldavad isegi kuni 50% vett). Teised loomad on kohastunud veetma suurema aja päevast maa-all kuumast päikesest eemal. Vilgas liikumine algab hämaruse saabudes kui paljud loomad oma urgudest välja toituma tulevad. Fennekrebased evavad Põhja-aafrika ja Siinai poolsaare kõrbetes ja poolkõrbetes.

Kõrberebasel e. fennekil on kõrbes elamiseks mitmed kohastumused. Päeval palavaga peitub ta oma maa-alusesse urgu ja õhtuhämaruses alustab jahti. Tal on oma kehaga võrreldes suuremad kõrvad kui teistel rebastel. Suured kõrvad aitavad paremini kehatemperatuuri reguleerida.

# data[].attributes.body
Kreosoodipõõsas (Larrea) on seigleheliste sugukonda kuuluv taimeperekond. Need igihaljad põõsad kasvavad Põhja-Ameerika edelaosas ja Lõuna-Ameerika kuivadel aladel.

Kreosoodipõõsa tuntuim liik on 1- 4 meetri kõrgune vaigurikaste vartega mehhiko kreosoodipõõsas. Tal on vastakud, alusel kokku kasvanud lehed, kollased õied on kuni 25 mm läbimõõduga ning paiknevad üksikult lehekaenlais. Vili on kaetud valkjate karvadega. Indiaani rahva-meditsiinis on kreosoodipõõsast kasutatud mitme haiguse raviks.

1974 avastati Mojave kõrbes kreosoodipõõsaring, mille vanuseks hinnati 11 700 aastat, seega on ta Maal üks vanimaid elavaid organisme.

Kõrbes kohastumiseks kasvavad kreosoodipõõsad üllatavalt tihti korrapärastel kaugustel. Naabreid neist eemal hoidvaks saladuslikuks teguriks on mürk, mida taime juured eritavad. See ei lase teistel taimedel liiga lähedal kasvada ja seetõttu on igal taimel piisavalt ruumi ja vett.

Pildil on Mehhiko kreosoodipõõsas.

# data[].attributes.body
Surikaate, enamusti leidub lõuna-aafrikas, kalahari kõrbes.

Tema karvkate on liiva värvi ja tänu sellele ei ole teda liiva savannis hästi näha. Ta saab hakkama kõrbes ka selle pärast, et ta on võimeline kahejala peal seisma. Surikaat on lausa mõne mürkmao suhtes immunsed. Nad on hea saak kotkaste ja šaakalite jaoks, ise nad söövad skorpione, hiiri, väikseid madusid, mao- ja linnumunasid, putukatest ja taimede sibulatest.

Nende eluiga on umber 14, 15 aastat, praeguseks kõige vanem surikaat on elanud 20,6 aastaseks

Pealikuks on neil Emasloom.

Surikaadid hoiavad kokku, kui keegi on vigane või haige, nad hoolitsevad tema eest ja ei jäta teda nagu paljud karjaloomad.

Pildil on Surikaat, kes sööb konna.

# data[].attributes.body
Kaamelid elavad Aafrika, Lähis-Ida ja Aasia kõrbetes. Kõige rohkem on neid Gobi kõrbes. Kaamelite eluiga ulatub 30-40 aastani. Kaameleid on kahte liiki. Kaksküürkaamel ehk baktrian elab Aasias. Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas elab üksküürkaamel ehk dromedar.

Kaamel on kõrbeeluga hästi kohastunud. Küürus (küürudes) on tal rasvavarud, mida ta toidu- ja veepuudusel kasutab, seetõttu võib ta söömata-joomata pikka aega (lausa nädalaid) vastu pidada. Rasvavarude vähenedes küürud kahanevad. Jõudes veeallika juurde, võib kaamel ära juua kuni 114 liitrit vett.

Kaamelid hoiavad end päikese suhtes teatud nurga all, et keha üle ei kuumeneks, nad higistavad vähem kui teised imetajad ning hoiavad seega väga palju vett kehas kokku ning see vähendab nende veetarvet. Kaamelid ei hakka enne higistama, kui nende kehatemperatuur pole tõusnud 40ºC.

Kaameli silmi kaitseb kõrbeliiva eest kaks rida pikki ripsmeid. Samuti saab kaamel sulgeda oma ninasõõrmeid, et liiv ninna ei läheks.
Et Gobi kõrbes langeb talvel temperatuur kuni -40ºC ja kevad ning sügis on samuti külmad, siis on baktrianil talvel seljas pikakarvaline kasukas, mille ta suveks suuremas osas maha ajab.

Pildil on kaksküürkaamel talvel. Näha on karvkate ja tühjad küürud.

# data[].attributes.headline
Kõrberebane ehk fennek                          Anette Joandi

# data[].attributes.subject
Kõrberebane ehk fennek                          Anette Joandi

# data[].attributes.body
Fennekrebased on kassi- või küülikusuurused loomad, kes elavad Põhja-Aafrika ja Siinai poolsaare kõrbetes ja poolkõrbetes.

Neil on pikad ja suured kõrvad, mille abil eraldub üleliigne soojus (neil ei ole higinäärmeid higistamiseks) ja nende tõttu on neil ka väga hea kuulmine.

Kõrberebase karv seljapool on liivakarva ja kõhupool valge. Hele värv aitab kontrollida kehatemperatuuri ja tihe karvastik kaitseb neid öösel jaheda eest.

Fennekrebane on omnivoor ehk segatoiduline.

Fennek on öise eluviisiga loom. Päeval varjub ta päikese eest urgu ja süüa armastab ta urus, kuna siis on ta kiskjate eest kaitstud. Ta on vilgas ja väga hea hüppaja. Samuti on ta väga ettevaatlik loom ja seetõttu on nende elust looduses vähe teada.

Fennekid elavad suuremates rühmades, kui teised rebased, sageli elab mitu perekonda lähestikku ja jagab urge.

Kõrberebaste liik ei ole ohustatud, kuid see väheneb karusnahaküttide tegevuse tõttu. Teda peetakse ka lemmikloomana, kuid loomaaedades näeb fennekit harva.

# data[].attributes.body
Datlipalm on kõrbes kõige levinum palmiliik. Leidub peamiselt Saharas, Araabias.

Tänu Datlipalmile saavad seal kasvada ka teised taimed. Palmi juured on sügaval liivas, et vett kätte saada. Palmi viljad datlid on söödavad toorelt. Need on kõrbeelanike põhitoiduks.

Datlipalm on igati kasulik. Tema lehtedest punutakse kübaraid, onnide katuseid,korve ja jalamatte, palmipidust valmistatakse mööblit ning lauanõusid, datlimahlast tehakse karastusjooki.

Kõrbe elanikud kaitsevad oma elutaime.

Ta on sealse kliimaga hästi kohanenud. Kuid ta kasvab ka väljaspool kõrbe.Sahara oaasides kasvab üle 10 milj. palmi.

# data[].attributes.body
Moolok on Austraalia kõrbetes elav sisalik.Tema nahk imab niiskust nagu kuivatuspaber. Nii ei tule muretseda mitte joogi pärast vaid saab rahulikult toitu otsida. Vesi aitab ka kehatemperatuuri hoida piisavalt madalal.

Sõltuvalt temperatuurist muudab ta nahavärvi. Kui on jahedam, on see tumedam, et soojust koguda, soojemas aga heledam, et vältida ülekuumenemist.

Ka teda kaitsevad okkad naha peal.

Toiduks on tal sipelgad.