# data[].attributes.body
Titlul poeziei „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță reflectă tema centrală a operei și subliniază importanța și puterea cuvântului în viața umană. Vlahuță explorează rolul cuvântului ca instrument esențial în comunicare, creație și influență. În poezie, cuvântul este prezentat ca un element fundamental al culturii și civilizației, capabil să construiască și să distrugă, să inspire și să emoționeze.

Prin acest titlu, Vlahuță subliniază că, deși aparent simplu, cuvântul are o profundă putere și relevanță în modelarea gândurilor și acțiunilor oamenilor, și în definirea valorilor și convingerilor societății. Această temă este abordată cu un sentiment de reverență și respect față de forța și impactul cuvântului asupra vieții umane.

# data[].attributes.body
În poezia „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță, ideea centrală este puterea și importanța cuvântului în formarea și influențarea vieții umane și a societății. Vlahuță explorează cum cuvântul poate fi un instrument de creație și transformare, subliniind impactul său profund asupra individului și comunității.

Poezia subliniază rolul cuvântului ca forță activă și constructivă, capabilă să aducă lumină și înțelepciune, dar și să provoace distrugere dacă este folosit greșit. Cuvântul este prezentat nu doar ca un mijloc de comunicare, ci ca o manifestare a gândirii și emoțiilor umane, având puterea de a influența și modela realitatea.

# data[].attributes.attachment_caption
Alexandru Vlahuță (5 septembrie 1858- 19 noiembrie 1919)

# data[].attributes.body
Alexandru Vlahuță (n. 5 septembrie 1858, Pleșești, azi Alexandru Vlahuță, județul Vaslui — d. 19 noiembrie 1919, București) a fost un scriitor român, una dintre cele mai cunoscute cărți ale sale fiind România Pitorească, despre care Dumitru Micu spune că este un „atlas geografic comentat, traversat de o caldă iubire de țară”.

# data[].attributes.body
În poezia „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță, eul liric se manifestă printr-o serie de trăsături și caracteristici care reflectă perspectivele și sentimentele poetului în raport cu tema centrală a textului. Iată câteva dintre marcile eului liric care pot fi identificate în poezie:

1. Reflecție profundă: Eul liric este caracterizat printr-o introspecție profundă și o meditație asupra naturii și puterii cuvântului. Poezia este construită ca o reflecție filozofică asupra impactului cuvântului în viața umană și socială.

2. Admirație și reverență: Eul liric exprimă un sentiment de admirație și reverență față de cuvânt, considerându-l un element fundamental al existenței și al culturii. Acesta vede cuvântul ca un dar prețios și un instrument de mare importanță.

3. Sentiment de responsabilitate: Eul liric subliniază responsabilitatea pe care o implică folosirea cuvântului, conștient fiind de impactul său asupra destinelor individuale și colective. Poezia transmite ideea că cuvântul trebuie folosit cu grijă și respect.

4. Personalizare și introspecție: Poezia adesea prezintă cuvântul ca un element personalizat și profund legat de experiențele și gândurile eului liric. Aceasta reflectă modul în care poetul percepe și se raportează la cuvânt dintr-o perspectivă personală.

5. Tonalitate filozofică: Eul liric se angajează într-o discuție filozofică despre natura și funcția cuvântului, aducând în prim-plan idei și concepte mai ample despre rolul său în comunicare și cultură.

# data[].attributes.body
**Tema literară** a poeziei „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță este **puterea și importanța cuvântului** ca simbol al expresiei umane, al identității și al culturii. Poetul subliniază rolul cuvântului în formarea gândirii, în comunicare și în păstrarea valorilor spirituale și tradiționale ale unui popor. Cuvântul devine un element esențial al umanității, fiind legătura dintre generații și între individ și colectivitate.

# data[].attributes.headline
Primele volume sunt cele inspirate din poezia populară, "Doinele". Al doilea grup de poezii, "Lăcramioare", apărute pentru prima dată în volumul din 1853.

# data[].attributes.subject
Primele volume sunt cele inspirate din poezia populară, "Doinele". Al doilea grup de poezii, "Lăcramioare", apărute pentru prima dată în volumul din 1853.

# data[].attributes.body
Mesajul odei „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță evidențiază puterea cuvântului ca expresie a gândirii și a identității. Cuvântul este văzut ca un element fundamental pentru transmiterea valorilor culturale și spirituale. Prin el, se păstrează memoria colectivă și se asigură continuitatea unei națiuni.

# data[].attributes.body
Figura de stil: ,,Chip etern din umbra care piere"

sentimentul: melancolie

procedeu stilistic: epitet hiperbolic.

Figura de stil: ,,El poate morții din mormânt să-i cheme"

sentimentul: uimire

procedeu stilistic: hiperbolă.

Figura de stil: ,,Sub vraja lui atotputernic ești"

sentimentul: mandrie

procedeu stilistic: hiperbolă și metaforă.

Figura de stil: ,,Şi iarăși azi din ziua cea de ieri"

sentimentul: monotonie.

procedeu stilistic: antiteză.

# data[].attributes.body
Poezia „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță oferă cititorilor mai multe lecții importante despre natura și utilizarea cuvântului. Iată câteva dintre învățămintele pe care textul le transmite:

1. Puterea cuvântului: Poezia subliniază puterea considerabilă a cuvântului. Cititorii învață că cuvântul nu este doar un instrument de comunicare, ci o forță capabilă să influențeze, să construiască și să distrugă. Este esențial să conștientizăm impactul pe care cuvintele noastre îl pot avea asupra altora.

2. Responsabilitatea în utilizarea cuvântului: Vlahuță accentuează importanța responsabilității în folosirea cuvântului. Cititorii sunt învățați că fiecare cuvânt rostit sau scris are potențialul de a influența destinul și emoțiile oamenilor și, prin urmare, ar trebui să fie folosit cu grijă și considerație.

3. Valoarea comunicării: Poezia evidențiază importanța comunicării eficiente și sincere. Cititorii pot înțelege că un cuvânt bine ales poate aduce înțelepciune, înțelegere și legături mai profunde între oameni.

# data[].attributes.body
Poezia „Cuvântul” de Alexandru Vlahuță aparține **genului liric** și **speciei literare a odei**. Iată câte două argumente pentru fiecare:

### Genul liric:

1. **Exprimarea sentimentelor și a reflecțiilor personale**: Eul liric își exprimă admirația pentru cuvânt, prezentându-l ca un element esențial al existenței și identității umane.

2. **Tonalitatea subiectivă**: Poezia este caracterizată de un ton meditativ și admirativ, specific liricii, în care gândurile și emoțiile sunt transpuse printr-un limbaj artistic.

### Specia literară - Oda:

1. **Tonul de laudă și prețuire**: Poezia este un elogiu adus cuvântului, văzut ca un simbol al gândirii și al expresiei umane, având un ton admirativ și înălțător.

2. **Tema universală**: Oda se adresează unui subiect de o importanță majoră – cuvântul – care este văzut nu doar ca un mijloc de comunicare, ci și ca o expresie a culturii și spiritualității umane.