# data[].attributes.attachment_link.title
Alle presidentens menn (film) - Wikipedia

# data[].attributes.attachment_link.description
Alle presidentens menn (originaltittel: All the President's Men) er en amerikansk historisk krim-dramafilm fra 1976 som omhandler Watergate-skandalen. Hovedrollene som de to journalistene spilles av Robert Redford og Dustin Hoffman. Regi er ved Alan J. Pakula. Filmen er basert på 1974-boka Alle presidentens menn , skrevet av de to journalistene Carl Bernstein og Bob Woodward.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
In the lore around treasures lost at sea, most of the excitement goes to pirate's gold and the sunken luxuries of the Titanic. But in the centuries of human seafaring, many lesser-known priceless objects, from literary manuscripts to scientific research, have been claimed by the depths. Here are some tales of those losses, from a lifetime of work by a 19th-century woman who was an expert in cephalopods, to a rare book by Dickens that went down with the Lusitania.

1. LOUIS DE JAUCOURT'S ANATOMICAL LEXICON

Always, always, always back up your work. Of course, that's easier now than it was in the 18th century, when French scholar Louis de Jaucourt dispatched his six-volume Lexicon medicum universale to his Amsterdam publisher, a move intended to evade French censorship. The medical dictionary, on which he'd spent 20 years, was completely lost when the ship it was on sank off Holland's coast. Luckily, Jaucourt rebounded when Denis Diderot asked him to contribute to the Encyclopédie, now considered one of the greatest works of Enlightenment thought, for which he used his notes from the lost manuscript. Jaucourt became the publication's most prolific author, penning 40,000 articles-so many he was nicknamed l'esclave de l'Encyclopédie, or the "slave of the Encyclopedia."

2. THE FIELDWORK OF ALFRED RUSSEL WALLACE

In 1852, following four years of research in the Amazon, the British naturalist Alfred Russel Wallace was ready to return to England. He loaded his copious notes, animal and plant specimens, and drawings onto the brig Helen. Just 26 days into the voyage, the vessel caught fire. Wallace only had time to hastily fill a tin box with a few drawings of fish and palms and some scientific notes before joining the crew in the lifeboat. After 10 days marooned at sea, they were rescued by the brig Jordeson-but most of Wallace's work was gone forever. As he lamented in an October 19, 1852 letter, "The only things which I saved were my watch, my drawings of fishes, and a portion of my notes and journals. Most of my journals, notes on the habits of animals, and drawings of the transformations of insects, were lost." While he continued as a leading naturalist-albeit one overshadowed in his evolution research by Charles Darwin-Wallace was never able to reconstruct those years of fieldwork.

3. THE CEPHALOPOD RESEARCH OF JEANNE VILLEPREUX-POWER

Before Jeanne Villepreux-Power's 19th-century research, most scientists thought the Argonauta argo, or paper nautilus, scavenged its shell from other animals. But by inventing the modern aquarium, Villepreux-Power could study the species first-hand, and witness how it grows and repairs its own shell. The breakthrough was one of many discoveries made by the pioneer in cephalopod research, one of the few women to achieve prominence in Victorian science. She might be better known today if it weren't for the fact that when she and her husband decided to move from Sicily to London, the vessel on which they'd shipped their possessions-including the majority of her drawings, notes, and equipment- foundered off the coast of France in 1843. After the devastating loss, she never published again.

4. A COPY OF A CHRISTMAS CAROL OWNED BY CHARLES DICKENS

When Boston bookseller Charles Lauriat realized the RMS Lusitania was doomed that fateful day in 1915, he dashed to his cabin, using the light from a few matches to try to find the literary treasures he'd brought aboard. These included original drawings by Vanity Fair author William Makepeace Thackeray, as well as an edition of A Christmas Carol owned by Charles Dickens himself. The edition was irreplaceable, since it included Dickens's notes related to his 1844 copyright suit against the illicit republishing of his story. In the book Dead Wake: The Last Crossing of the Lusitania, Erik Larson vividly describes Lauriat's harrowing experience when the ocean liner was torpedoed by a German U-boat off the coast of Ireland: Lauriat grabbed the leather briefcase containing the Dickens, but left the Thackeray sketches behind. Rushing out to the deck, he saw a lifeboat packed with women and children that was being dragged down by the sinking ship. He jumped in with the briefcase, yet was unable to free the lifeboat, and in the escape into the water he lost the precious cargo. Out in the waves, he managed to evade entanglement with an antenna, swim to a collapsible lifeboat, and survive. One of the few items he managed to save were photographs of his baby, which he told his wife were his " mascot."

5. WRITINGS OF JOSÉ ASUNCIÓN SILVA

Many Colombians can recite the first lines from the influential Modernist poet José Asunción Silva's " Nocturne III"-"A night / A night full of hushings, of the curled wool of perfume / And incanting wing"-and it's even printed in microtext on the 5000 Colombian peso bill. The poem, written in 1892, is believed to be a tribute to Silva's half-sister. Silva suffered another blow in 1895, when many of his manuscripts, including a draft of a novel, were lost in a shipwreck. He left his diplomatic post in Venezuela, and dedicated all his time to reconstructing the drowned novel. But his melancholy continued: After visiting a doctor to ask the exact position of his heart, he shot himself in 1896. His rewritten novel- After-Dinner Conversation (De sobremesa) -wasn't published until 1925.

6. THE ART OF GIOVANNI BATTISTA LUSIERI

Giovanni Battista Lusieri was a meticulous painter of the Italian landscape, particularly its classical ruins. In large panoramas and more compact watercolors, he depicted the Acropolis, views of Rome and Naples, and, his favorite, the eruption of Mount Vesuvius. Some of his most striking works captured the volcano at night, illuminating the darkness with its orange glow. Lord Byron called him "an Italian painter of the first eminence." Yet his name is now obscure. This is partly due to the years he stopped painting to help Lord Elgin remove and ship the Parthenon Marbles to London. But when Lusieri's artwork was being sent home from Greece after his death in 1821, a shipwreck destroyed nearly half of it (including a spectacular 25-foot-long panorama of Athens), helping to ensure his fall from fame.

BONUS: PEKING MAN

When paleontologists discovered the bones of "Peking man" in a dig near Beijing in the 1920s, they were the oldest hominid fossils ever found. However, scientists can now only study the bones-thought to be about half a million years old-from casts. The Peking Man fossils were last seen in December 1941, but vanished during the Japanese occupation of China while they were being sent to the United States for safekeeping. There are many conjectures on their fate, from being secretly stored away in Japan, to being under a parking lot in China. Yet one enduring theory is that they were lost at sea on the Japanese freighter Awa Maru: In 1945, the ship was torpedoed in the Taiwan Strait by the USS Queenfish despite being guaranteed safe passage by the United States, leading to the loss of more than 2000 lives-and, it's said, the priceless Peking fossils [ PDF].

# data[].attributes.attachment_link.description
In the lore around treasures lost at sea, most of the excitement goes to pirate's gold and the sunken luxuries of the Titanic. But in the centuries of human seafaring, many lesser-known priceless objects, from literary manuscripts to scientific research, have been claimed by the depths.

# data[].attributes.body
promoterer Bobby-filmen før premieren, snakker om hva Amerika mistet

# data[].attributes.attachment_link.title
EMILIO ESTEVEZ HOPES BOBBY INSPIRES AMERICA

# data[].attributes.attachment_link.description
Emilio Estevez writes and directs Bobby which honors the memory and lost leadership of the late Senator Robert F. Kennedy.

# data[].attributes.body
om Martin Sheen og Hvorfor lage BObby-filmen

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Emilio Estevez & Martin Sheen Talk About Filming Gandhi

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Robert Kennedy Biography of Senator Robert

# data[].attributes.attachment_link.description
The Hudson Union Society™ www.hudsonunionsociety.com is where today's leaders come to discuss tomorrow's ideas. If you live not to far from New York, please join us in person. While much has been written over the years about this prominent entertainment family, neither Martin Sheen nor Emilio Estevez has told their father-son story together and in person before.

# data[].attributes.body
drept på The Ambassador Hotel i Los Angeles California 6juni 1968

# data[].attributes.attachment_link.title
The Robert Kennedy Assassination - Actual footage

# data[].attributes.attachment_link.description
a snap shot of my channel 4 documentary about the conspiracy behind the death of Robert/Bobby Kennedy. Full DVD available just ask!

# data[].attributes.body
Drept 4april 1968

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
Who Killed Martin Luther King JR Conspiracy

# data[].attributes.body
The Zapruder film
22. november 1963 kl 12:30

# data[].attributes.attachment_link.entities[].name
JFK Assassination Magic Bullet Computer Recreation

# data[].attributes.attachment_link.description
Real HQ Merci a vous tous d'avoir visité cette page. Thank you for watching.

# data[].attributes.attachment_link.description
Demagogi er et virkemiddel for å forføre andre med sine taleevner ved en spesiell fremgangsmåte. Teknikken innebærer å benytte et gunstig tidspunkt til å appellere til folks instinkter og fordommer, vanligvis gjennom å benytte kraftfull retorikk og propaganda, også ved hjelp av overdrivelser, hets, løgn eller grove forenklinger.

# data[].attributes.body
Nixon tilsatår dekkoperasjonog ber om unnskyldning

# data[].attributes.attachment_link.title
Frost/Nixon (8/9) Movie CLIP - Nixon Carries a Burden (2008) HD

# data[].attributes.attachment_link.description
Frost/Nixon movie clips: http://j.mp/1BcUCLX BUY THE MOVIE: http://amzn.to/s38m3z Don't miss the HOTTEST NEW TRAILERS: http://bit.ly/1u2y6pr CLIP DESCRIPTION: Nixon (Frank Langella) is extremely open during an interview with Frost (Michael Sheen) and admits that he let down his country and government.

# data[].attributes.body
TELEFONSAMTALEN

# data[].attributes.attachment_link.title
Frost/Nixon (6/9) Movie CLIP - That Shadowy Place We Call Our Soul (2008) HD

# data[].attributes.attachment_link.description
Frost/Nixon movie clips: http://j.mp/1BcUCLX BUY THE MOVIE: http://amzn.to/s38m3z Don't miss the HOTTEST NEW TRAILERS: http://bit.ly/1u2y6pr CLIP DESCRIPTION: Nixon (Frank Langella) rambles and rants when he calls Frost (Michael Sheen) in the middle of the night, intoxicated.

# data[].attributes.headline
60 MINUTES intervju med David Frost om Nixon-intervjuene.

# data[].attributes.subject
60 MINUTES intervju med David Frost om Nixon-intervjuene.

# data[].attributes.body
In the weeks before David Frost's interview with President Nixon in 1977, he spoke with Mike Wallace about what viewers could expect from the interview, and what the former president hoped to gain.

# data[].attributes.attachment_link.description
In the weeks before David Frost's interview with President Nixon in 1977, he spoke with Mike Wallace about what viewers could expect from the interview, and what the former president hoped to gain.

# data[].attributes.headline
FROST/NIXON, om filmen og virkeligheten,

# data[].attributes.subject
FROST/NIXON, om filmen og virkeligheten,

# data[].attributes.body
regissør og skuespillere vurderer

# data[].attributes.attachment_link.title
Watergate interview Mai 1977 Frost vs Nixon

# data[].attributes.attachment_link.title
David Frost confronts Richard Nixon on Watergate scandal

# data[].attributes.attachment_link.description
David Frost confronts Richard Nixon on Watergate scandal

# data[].attributes.headline
WHEN THE PRESIDENT DOES IT, IT´S NOT ILLEGAL

# data[].attributes.subject
WHEN THE PRESIDENT DOES IT, IT´S NOT ILLEGAL

# data[].attributes.body
Fra filmen Frost/Nixon

# data[].attributes.attachment_link.title
Frost/Nixon (7/9) Movie CLIP - When the President Does It, It's Not Illegal (2008) HD

# data[].attributes.attachment_link.title
David Frost extracts apology from Richard Nixon in famed interview

# data[].attributes.attachment_link.description
Sir David Frost, who has died aged 74, established himself as an interviewer par excellence when he extracted an apology out of disgraced former US President Richard Nixon for his role in the Watergate scandal

# data[].attributes.body
Wikipedia

# data[].attributes.attachment_link.description
The Nixon Interviews were a series of interviews of former U.S. President Richard Nixon conducted by British journalist David Frost, and produced by John Birt. They were recorded and broadcast on television and radio in four programs in 1977. The interviews became the central subject of Peter Morgan's play Frost/Nixon in 2006.

# data[].attributes.attachment_link.description
KILDEKRITIKK Hva er kildekritikk tenker kanskje du. Her finner du svaret. Kildekritikk handler om vurdering av informajson. Gjennom internett har alle tilgang til ufattelige mengder informasjon, og kildekritikk er kunsten å finne riktig informasjon for å besvare spørsmålet man står overfo...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kildevernet omtales ofte som "medienes kildevern" og fremstilles i blant som en rettighet for redaktører og journalister. Det er på sett og vis riktig. Samtidig tilslører det kildevernets reelle begrunnelse: Å sikre at kilder som har viktige opplysninger og historier som bør løftes frem i det offentlige rom, har en sikkerhet for at deres identitet ikke vil bli avslørt og dermed risikerer å bli utsatt for ulike sanksjoner. Kildevernet er altså et vern som er til for kilden. Samtidig har kildevernet en samfunnsmessig begrunnelse, som henger nøye sammen med den såkalte anonymitetsretten; kildevernet skal bidra til å allmennheten får kjennskap til viktig informasjon som de ellers ikke ville fått tilgang til, fordi de som sitter på informasjonen ikke tør å stå frem med den.

For ordens skyld: Det vi omhandler her er det juridiske kildevernet. Som de fleste vet har medienes sin egen etiske standard for kildevernet - i Vær Varsom Plakatens punkt 3.4 og 3.5. Det etiske kildevernet er i praksis absolutt. Det juridiske kildevernet har fortsatt noen huller.

Det juridiske kildevernet er forankret i straffeprosessloven §125 (for straffesaker) og tvisteloven §22-11 (for sivile saker). Bestemmelsene er tilnærmet identiske. Det vi kaller kildevernet er altså formelt sett et fritak fra å måtte oppgi bestemte typer opplysninger som en del av domstolenes bevisførsel, eller hvor andre myndigheter ønsker svar på spørsmål som kan røpe en anonym kilde. Kildevernet knyttes i utgangspunktet til redaktøren, men vil også gjelde andre som gjennom sitt arbeid i det medium hvor redaktøren er øverste ansvarlige, får kjennskap til de opplysninger som redaktøren ønsker å beskytte. For ordens skyld: Kildevernreglene gir ikke grunnlag for å nekte å møte som vitne i retten. Vitneplikten gjelder for alle. Det er kun det å avgi opplysninger som kan røpe kilde eller opphavsmann til visse opplysninger som redaktører og journalister kan reservere seg mot.

Hovedregelen er altså at redaktøren (og i praksis andre medarbeidere som har jobbet med den aktuelle saken) kan nekte å oppgi opplysninger om hvem som er kilde for bestemte opplysninger man har publisert. Så følger imidlertid et litt komplisert opplegg for unntak:

Til tross for fritakshjemmelen kan retten pålegge vitneplikt dersom "vektige samfunnsinteresser" tilsier det og opplysningene er "av vesentlig betydning for sakens oppklaring". Begge vilkårene må være oppfylt, før et slikt pålegg kan gis.

Så følger imidlertid den viktige presisering at dersom kilden har bidratt til å avdekke forhold som det var "av samfunnsmessig betydning" å få gjort kjent, så kan pålegg om å vitne bare gis nå det er "særlig påkrevd".

Som vi ser åpner nøkkelbegrepene i paragrafene for et betydelig skjønn. Desto viktigere blir domstolenes praksis. Den siste viktige kildeverndommen i Høyesterett, når det gjelder hvordan bestemmelsene materielt skal forstås, er den såkalte politilekkasjesaken fra 2003. Bergens Tidende omtalte i flere artikler at ansatte i et vaktselskap i Bergen var kriminelt belastet. Det ble innledet etterforskning for mulig brudd på taushetsplikten hos ansatte i politiet. I den forbindelse ble to av Bergens Tidendes journalister pålagt å oppgi hvem i politiet som var kilder for deler av opplysningene i artiklene. Førstvoterende i Høyesterett viste i kjennelsen blant annet til at det dreide seg om "en rekke reportasjer med kritisk og undersøkende journalistikk, der både dørvaktenes tilknytning til kriminalitet og politiets passivitet og manglende kontroll var sentrale tema. Reportasjene var slik sett i ytringsfrihetens kjerneområde, hvor kildevernet er nær absolutt. Slik jeg ser det, må man i denne situasjon lettere akseptere at reportasjen i noen grad bringer informasjon som ikke er av samfunnsmessig betydning, med den følge at det brudd på taushetsplikt som denne informasjonen synes å stamme fra, ikke uten videre leder til pålegg om vitneplikt."

I en annen Høyesterettsdom - fra 16. november 2010 - var redaktøren i Aller Internett pålagt å avgi opplysninger om hvem som var forfatteren bak et anonymt innlegg på en debattråd på dinside.no. I forbindelse med en artikkel om hva man kan finne ved hjelp av metalldetektorer skrev vedkommende forfatter - som kalte seg "Finneren" - at han var i besittelse av en runesten som han hadde funnet på tomten sin, noe han aldri hadde meldt fra om til myndighetene, slik fortidsminneloven pålegger. Innleggene i debattråden var ikke forhåndsredigert, men gjenstand for "løpende moderering" fra redaksjonens side. Spørsmålet var om kildevernet også omfatter ytringer som redaktøren ikke aktivt har godkjent i forkant av publiseringen. Førstvoterende uttalte: " Jeg legger etter dette til grunn at innleggene som legges ut, er undergitt samtidskontroll av en ansvarlig redaktør eller hans stedfortreder. Det er etter mitt syn ikke nødvendig å ta stilling til om Danbolt (redaktøren - vår anm) kan kritiseres for ikke å ha fjernet "Finneren"s innlegg. Jeg er enig med den ankende part (Aller Internett - vår anm) i at hvordan redaktøransvaret praktiseres i det konkrete tilfellet, ikke får betydning for vurderingen av om § 125 første jf. femte ledd kommer til anvendelse her."

I en Høyesterettskjennelse fra 2013, hvor NRK hadde avslått et tilbud om kjøp av materiale fra 22. juli-etterforskningen - mot betaling - slo førstevoterende fast at kildevernet måtte gjelde selv om mediet eller journalisten hadde avslått et tilbud om tilgang på informasjon:
"Det kan spørres om de hensyn som ligger bak kildevernet, gjør seg fullt ut gjeldende når pressen selv ikke vil bruke kilden. For min del vegrer jeg meg for å gå inn på en slik grensedragning. Det kan ikke legges til grunn at potensielle kilder vil ha kjennskap til eller forstå slike distinksjoner. Dersom det gjøres unntak fra kildevernet i slike situasjoner, er jeg redd for at det - uansett om det isolert sett skulle være gode grunner for det - vil avleire seg et generelt inntrykk hos potensielle kilder om at de løper en risiko ved å henvende seg til pressen."
Presseorganisasjonene har for øvrig flere ganger tatt til orde for en styrking og utvidelse av kildevernet, blant annet med et etterforskningsforbud på linje med det man har i Sverige. Så langt har man ikke fått gjennomslag for dette. Det såkalte Medieansvarsutvalget la våren 2011 frem sin innstilling, uten å gå inn på forslaget fra mediene. Derimot vil utvalget utvide kildevernets virkeområde til ikke bare å gjelde de tradisjonelle mediene, men også andre som driver publisering, så sant denne publiseringen har et "journalistisk formål".

I den såkalte Rolfsen-saken fra 2015, hvor filmskaper Ulrik Imtiaz Rolfsen ble utsatt for ransaking og beslag av store mengder råfilm til en dokumentar om rekruttering av norske fremmedkrigere til Syria, slo Høyesterett fast at kildevernet også vil kunne omfatte upublisert materiale. Førstevoterende uttalte blant annet:
"Etter EMDs praksis gir EMK artikkel 10 - som blant annet beskytter pressens ytringsfrihet - en noe videre ramme for beskyttelse av journalistisk materiale, idet kildevernet etter denne bestemmelsen ikke er begrenset til et vern mot å identifisere kilden ved navn, bilde eller annen personidentifikasjon. Såfremt journalistens kilder kan bli avslørt, omfatter vernet etter EMK artikkel 10 også uredigert og upublisert materiale, som for eksempel råopptak av film. I Appendix to Recommendation No. R (2000) 7 fra Europarådets Ministerkomité artikkel 1 blir det fastslått at kildebeskyttelsen gjelder "the right of journalists not to disclose information identifying a source". Under forutsetning av at informasjonen "is likely to lead to the identification of a source" omfatter kildebeskyttelsen også "the factual circumstances of acquiring information from a source by a journalist" og "the unpublished content of the information provided by a source to a journalist". I dom 16. juli 2013 Nagla mot Latvia avsnitt 81 har EMD vist til denne rekommandasjonen. Det sentrale for kildevernets utstrekning etter EMDs praksis er, slik jeg forstår det, om beslaget kan ha en dempende - og derved skadelig - virkning på pressens tilgang til kilder." (avsnitt 54)
Og videre - i avsnitt 57:
"Etter EMDs praksis kan i spesielle tilfelle også upublisert materiale som ikke inneholder informasjon som kan føre til avsløring av en kildes identitet, nyte et visst vern. Dommen 8. desember 2005 Nordisk Film & TV A/S mot Danmark er her sentral. Det dreide seg om et uredigert filmopptak som identifiserte en person som var filmet uten at han visste det, og følgelig ikke opptrådte som kilde. EMD fastslo at selv om materialet ikke inneholdt kildeopplysninger, og mistenktes identitet var kjent for politiet, kunne selve plikten til overlevering ha skadevirkninger - en "chilling effect" - for pressens ytringsfrihet. Vernet i en situasjon som dette er imidlertid svakere enn det tradisjonelle kildevernet."

# data[].attributes.attachment_link.description
Kildevernet omtales ofte som "medienes kildevern" og fremstilles i blant som en rettighet for redaktører og journalister. Det er på sett og vis riktig. Samtidig tilslører det kildevernets reelle begrunnelse: Å sikre at kilder som har viktige opplysninger og historier som bør løftes frem i det offentlige rom, har en sikkerhet for at deres identitet ikke vil bli avslørt og dermed risikerer å bli utsatt for ulike sanksjoner.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Slik dekket Washington Post saken den gang
(Dagbladet.no): Det har vært et av tidenes politiske og journalistiske mysterier: Hvem var "Deep Throat" - den hemmelige kilden som bidro til at journalistene Bob Woodward og Carl Bernstein avslørte Watergate-skandalen?

Mannen heter W. Mark Felt. Det skrev Vanity Fair i går. 91-åringen selv fortalte dette til magasinet. Og sent i går kveld fikk amerikansk presse møte den alderssvekkede mannen i. Han åpnet døra sammen med barna sine slik at fotografene fikk tatt sine bilder. Noe mer ville han foreløpig ikke si om saken.

- Jeg er mannen de pleide å kalle Deep Throat, sa mannen til Vanity Fair.

Viste ikke hva de skulle tro

Amerikansk presse visste først ikke om de skulle sette noe lit til pressemeldingen. I en sedvanlig strøm av Deep Throat-avsløringen skilte likevel denne seg ut.

Mannen selv sa at han var Deep Throat. Det har ikke skjedd før. Likevel ville ikke de to Washington Post-journalistene Bernstein og Woodward bekrefte utspillet. Det var de to som brukte kilden i sine avsløringer om innbruddet i Watergatekomplekset som senere felte president Nixon.

Først sa Bernstein følgende:

- Det virker som om folk hopper opp og ned over dette, men vi har ikke noe annet å si enn det vi har uttalt tidligere. Når vedkommende dør, vil vi oppgi vedkommendes identitet, sier Carl Bernstein til Editor & Publisher i dag.

Bekreftet

Senere i går kveld amerikansk tid gikk de to journalistene ut på nettsidene til avisa og bekreftet at Deep Throat var avslørt.

Nå er hele avisas førsteside fylt med stoff om avsløringen.

I en leder skriver avisa at Felt fortjener å bli hedret. Og om grunnen til at han snakket med journalistene skriver de: "Han var ingen "softie". Han var dømt (og senere benådet) for å ha satt igang ulovligheter mot venstreradikale tidlig på 70-tallet. Likevel var han rasende fordi Det hvite hus blandet seg inn i FBIs etterforskning av innbruddet i demokratenes hovedkvarter i 1972."

Han risikerte joben sin da han innledet de hemmelige møtene med Woodward.

Deep Throats beste råd til journalistene var å følge pengene.

Avisene skriver at han nå står fram på grunn av familien. Barna til den aldrende mannen ville at han skulle få æren for dette mens han fortsatt levde.

Selv var han ambivalent om det å samarbeide med Woodward. Og ikke en gang familien fikk vite hva han gjorde. I en årrekke holdt han det skjult også for dem.

Ved å opptre som kilde brøt han FBIs regler og dessuten loven.
- Du bør ikke lekke informasjon til noen, skal han ha sagt til sønnen Mark Jr. ifølge Vanity Fair.

Nevnt tidligere

I nyhetsmeldingen heter det at Felt ikke har stått fram som kilden tidligere, fordi han ikke følte det var noe å være stolt av.

Felt har også tidligere blitt nevnt i forbindelse med saken. I 1997 utropte Washington Post den tidligere FBI-toppen til å være én av åtte hovedmistenkte. I 1999 besøkte Woodward Felts hus i California, og sønnen til journalisten skal ha fortalt en annen gutt at Felt var kilden.

Men hovedpersonen selv benektet det hele.

- Jeg ville gjort det bedre, sa han til avisa Hartford Courant.

- Jeg ville vært mer effektiv. Deep Throat ødela ikke akkurat Det hvite hus, gjorde han vel?
Forfatteren Ronald Kessler mente Felt var kilden fordi han ble forbigått som toppsjef for FBI av den ti år yngre Patrick Gray da J. Edgar Hoover måtte erstattes i 1970. I februar meldte avisa Boston Herald at George Bush sr. trolig var "Deep Throat". Forfatteren Adrian Havill hadde i sitt arbeid med en bok kommet fram til opplysningene som knyttet Bush den eldre til saken.
Familien skal ha blitt frustrert over at han ikke ønsket å stå fram, og datteren har ifølge Vanity Fair tatt kontakt med Woodward for å forsøke å få de to til å gi en felles uttalelse.

Ble forbigått

"Deep Throat"-mysteriet har engasjert hele verden siden 1973. Kanskje ble nysgjerrigheten enda større etter filmen Alle presidentens menn, der den hemmelige kilden ledet journalistene på sporet ved å be dem "følge pengene".

Mysteriet rundt Watergatesaken og den hemmelige kilden har også gitt materiale til en lang rekke bøker - og mange konspirasjonsteorier.

75-åringen Fred LaRue, som døde i fjor, har også vært nevnt som en mulig kandidat.

Nixon selv hadde bedre antakelser. Han spekulerte allerede i 1973 på om Washington Posts kilden var Felt. Allerede i 1974 benektet Felt dette overfor Washington Post. Og helt fram til i går fortsatte han med det.

* Les vår Magasinet-sak om "Deep Throat" og Watergate-skandalen

# data[].attributes.attachment_link.description
Slik dekket Washington Post saken den gang (Dagbladet.no): Det har vært et av tidenes politiske og journalistiske mysterier: Hvem var "Deep Throat" - den hemmelige kilden som bidro til at journalistene Bob Woodward og Carl Bernstein avslørte Watergate-skandalen? Mannen heter W. Mark Felt. Det skrev Vanity Fair i går.

# data[].attributes.headline
CARL BERNSTEIN OG BOB WOODWARD, WASHINGTON POST

# data[].attributes.subject
CARL BERNSTEIN OG BOB WOODWARD, WASHINGTON POST

# data[].attributes.attachment_link.description
Robert Upshur Woodward (born March 26, 1943) is an American investigative journalist and non-fiction author. He has worked for The Washington Post since 1971 as a reporter and is now an associate editor there. While a young reporter for The Washington Post in 1972, Woodward was teamed up with Carl Bernstein; the ...

# data[].attributes.body
Wikipedia

# data[].attributes.attachment_link.description
Watergate-skandalen var en politisk skandale i USA som i 1974 førte til at president Richard Nixon gikk av. Det begynte 17. juni 1972 da fem menn brøt seg inn i Det demokratiske partis hovedkvarter i Watergate-bygningen med den hensikt å installere overvåkningssystem i hovedkvarteret, blant annet mikrofoner og avlytting av telefoner.

# data[].attributes.attachment_link.description
A super fast overview of the basics of understanding the Watergate scandal. Grow your brain with a longer video here! https://www.youtube.com/watch?v=8MwsORIyko0

# data[].attributes.headline
HVEM OPPDAGET EGENTLIG WATERGATEINNBRUDDENE? :)

# data[].attributes.subject
HVEM OPPDAGET EGENTLIG WATERGATEINNBRUDDENE? :)

# data[].attributes.attachment_link.title
Forrest Gump (9/10) Best Movie Quote - Watergate Scandal (1994)

# data[].attributes.attachment_link.title
The Watergate Scandal: Timeline and Background

# data[].attributes.body
Holder avskjedstalen:

# data[].attributes.attachment_link.title
President Richard Nixon - Address Announcing Resignation

# data[].attributes.attachment_link.description
View the full speech here: http://millercenter.org/scripps/archive/speeches/detail/3871 After the turmoil of the Watergate scandal, and the initiation of impeachment proceedings in the House of Representatives, President Nixon decides to resign from office and announces the decision to the American people. August 8th, 1974

# data[].attributes.body
Avgjorde fjernsynet presidentvalget?
Dette var den første tv-sendte debatteen mellom presidentkandidatene. R Nixon svettet og flakket med blikket. JF Kennedy var sminka, opptrådte sjølsikker.

# data[].attributes.attachment_link.description
Am. dokumentarserie. Bill Clinton og George Bush utkjempet en bemerkelsesverdig kamp om presidentembedet i 1992, med Ross Perot som uavhengig kandidat. Clinton ble forfulgt av skandaler, men valgkampapparatet hans slo raskt og effektivt alle angrep tilbake. Bush var på sin side opptatt med oppgavene som sittende president og kom ikke skikkelig i gang før noen få måneder før valgdagen.