# data[].attributes.attachment_caption
це продовження першої публікації 

# data[].attributes.headline
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.subject
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.headline
Гаркуша Софія 

# data[].attributes.subject
Гаркуша Софія 

# data[].attributes.body
Мина Мазайло — персонаж, який намагається уникнути своїх українських коренів та змінити своє прізвище на російське, щоб покращити свої шанси на кар'єрне зростання.

“Двадцять три роки, кажу, носю я це прізвище, і воно, як віспа на житті – Мазайло!.. Ще малим, як оддав батько в город до школи, першого ж дня на регіт взяли: Мазайло! Жодна гімназистка не хотіла гУ л яти Мазайло! За репетитора не брали – Мазайло! На службу не приймали – Мазайло! Од кохання відмовлялися – Мазайло!”

-Що через своє прізвище "Мазайло" його сміялися, не брали на роботу і навіть відмовляли в коханні. Він вважав, що через це у нього були проблеми, тому вирішив змінити прізвище на російське, щоб полегшити своє життя.

«А то ще кажуть: миска з крутими берегами. Або пустився берега чоловік, по-руському — на проізвол судьби. Або, нарешті, кажуть, берега дати… Наприклад, треба українській неписьменності берега дати! Ах, Улю. Як ще ми погано знаємо українську мову. Кажемо, наприклад: потяг іде третьою швидкістю, а треба — поїзд третім погоном іде. Погін, а не швидкість. А яка ж вона поетична, милозвучна, що вже багата… Та ось вам на одне слово «говорити» аж цілих тридцять нюансових: говорити, казати, мовити, балакати, гомоніти, гуторити, повідати, торочити, точити, базікати, цвенькати, бубоніти, лепетати, жебоніти, верзти, плести, герготати, бурмотати, патякати, варнякати, пасталакати, хамаркати, мимрити, цокотіт»

-Українська мова дуже багата і красива. Він наводить приклади, як неправильно використовуються слова, і показує, скільки різних варіантів є для одного і того ж слова, наприклад, для "говорити".

Мина Мазайло намагається пристосуватися до іншого середовища, навіть якщо для цього потрібно відмовитися від своєї української ідентичності. Він сумнівається в собі і готовий йти на компроміси заради кар'єри. Однак його бажання змінити прізвище і ставлення до української мови показують, що він піддається суспільним стереотипам і шкодить собі.

# data[].attributes.headline
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.subject
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.headline
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.subject
Чудновська Саша 11Б 

# data[].attributes.body
Мина Мазайло, головний герой п’єси Миколи Куліша "Мина Мазайло", є глибоко суперечливим персонажем, який уособлює прагнення до зовнішніх змін задля суспільного визнання. Його риси вдачі відображають ідеологічні, соціальні та особистісні конфлікти того часу.

1. Закомплексованість і невпевненість у собі
Мина соромиться свого українського прізвища, вважаючи його "сільським".
«Мазайло — позорище, а Мазєнін — це звучить».
Він вірить, що зміна прізвища допоможе йому здобути повагу в суспільстві, що свідчить про його комплекс меншовартості.

2. Кар’єризм і прагнення до зовнішнього успіху
Мина хоче змінити прізвище, щоб отримати більше шансів на просування по службі.
«Якщо я стану Мазєніним, то мене ж усюди приймуть за свого».
Це показує його бажання пристосуватися до панівної культури заради особистої вигоди.

3. Відчуження від власного коріння
Мина категорично заперечує свою українську ідентичність, відмовляючись від мови й культури.
«Хіба не все одно, якою мовою? Хоч би китайською, аби тільки не українською!»
Це свідчить про його внутрішній конфлікт і страх бути пов'язаним із чимось, що вважається менш престижним.

Власна позиція
Я не розумію навіщо Мазайло втрачає свою індивідуальність через оточуючих, він боїться і слухає їх, щоб їм подобатися. Я вважаю, що самоповага і гордість за своє походження є важливими рисами, які допомагають залишатися собою, незалежно від зовнішнього тиску.

# data[].attributes.headline
Мина Мазайло - Українець, але на його думку, його українське коріння це причина його невдач у житті і заважає його кар'єрному зросту. Саме це послужило причиною його зміни прізвища на російське. Мина вважає, що  бути українцем - сором, а росіянином - гідно. Тепер він "Мазєнін", але через те що він не знає нічого прол російску культуру, та навіть мову, з нього починають сміятися по справжньому, але вже не через невдачі, а через його нелепі спроби бути руським

# data[].attributes.subject
Мина Мазайло - Українець, але на його думку, його українське коріння це причина його невдач у житті і заважає його кар'єрному зросту. Саме це послужило причиною його зміни прізвища на російське. Мина вважає, що  бути українцем - сором, а росіянином - гідно. Тепер він "Мазєнін", але через те що він не знає нічого прол російску культуру, та навіть мову, з нього починають сміятися по справжньому, але вже не через невдачі, а через його нелепі спроби бути руським

# data[].attributes.headline
Чому Мині Мазайлу ввижалися його пращури-селянин?

# data[].attributes.subject
Чому Мині Мазайлу ввижалися його пращури-селянин?

# data[].attributes.body
Мина Мазайло бачив своїх предків як селян, бо соромився свого походження. Він хотів здаватися "культурним" і "міським", а сільське минуле для нього було знаком бідності й відсталості. Це його дуже бентежило, тому він хотів змінити своє прізвище, щоб виглядати більш "солідно" й відповідати російськомовному суспільству, в якому жив.

# data[].attributes.headline
Мокій Мазайло — син ро

# data[].attributes.body
Мокій Мазайло — син родини Мазайло. Свідомий українець, не підтримує прагнень батька.
Він захоплюється багатством та красою української мови, заперечуючи все російське: "От, наприклад, написи в "Звенигорi" - краса! Стильні, поетичні, справжньою українською мовою писані.".
Якщо вивіска написана не на рідній мові, це може зіпсувати йому настрій: "Побачу ото неправильно писану афішу, вивіску або таблицю - і досади тобі на цілий день".

Мокій постійно читає та дивиться українське кіно, звертається до словників, розкриває значення слів та фраз, перекладає російські вирази: "слово "говорити" аж цілих тридцять нюансових: говорити, казати, мовити, балакати, гомоніти, гуторити, повiдати, торочити, точити, базікати, цвенькати, бубоніти, лепетати, жебоніти, верзти, плести, герготати, бурмотати, патякати, варнякати, пасталакати, хамаркати, мимрити, цокотіти... ".

Він категорично проти зміни прізвища, хоче додати до нього втрачену частку Квач.
Він намагається "українізувати" Улю, що у нього виходить, і сперечається з батьком та дядьком Тарасом. Можливо, Уля зацікавила його саме інтересом до мови.

Окремі цитати: "Увійшов Мокій, юнак з чорним висипом, під носом і по підборіддю, з мрійними, але злими очима. Хотів гримнути на сестру, та побачив, що вона не сама."
"він кругом український”
“він у дядька Тараса вдався”.
"А як хочеться знайти собі такого друга, теплого, щирого, щоб до нього можна було промовитись словом з Грінченкового словника та й з власного серця... "

Ми бачимо, що в образі Мокія відображена біль українського народу за свою культуру. Складно назвати його позитивним персонажем від того, який він грубий зі своїм батьком, хоча його позицію ми можемо зрозуміти, але варто сказати одне: він хоче справедливості, і хоче відновити любов до мови.

# data[].attributes.body
«Двадцять три роки, кажу, носю я це прізвище, і воно, як віспа на житті — Мазайло!.. Ще малим, як оддав батько в город до школи, першого ж дня на регіт взяли: Мазайло! Жодна гімназистка не хотіла гуляти — Мазайло! За репетитора не брали — Мазайло! На службу не приймали — Мазайло! Од кохання відмовлялися — Мазайло!»

# data[].attributes.headline
Характеристика Мини 

# data[].attributes.subject
Характеристика Мини 

# data[].attributes.body
Мина Мазайло — це харківський службовець, який соромиться свого українського походження. Він хоче змінити своє прізвище на російське, бо вважає, що це зробить його “поважнішим” і допоможе отримати кращу роботу.Мина зневажає все українське: мову, культуру, традиції. Він навіть не розуміє і не підтримує свого сина Мокія, який, навпаки, пишається українською мовою та прагне її вивчати. Мина готовий завадити синові, лише б не дозволити йому “соромити” сім’ю своїм захопленням.

Його образ — це приклад того, як людина може зректися власного коріння через страх бути не такою, як інші, або через бажання здатися “кращою”. Мина показує, до яких крайнощів може дійти людина, якщо вона не поважає свою культуру та мову.

# data[].attributes.headline
Характеристика Мини Мазайла Понтус Таня 

# data[].attributes.subject
Характеристика Мини Мазайла Понтус Таня 

# data[].attributes.body
Мина Мазайло - противник українізації. Прихильник всього російського. Заради своїх ідеалів він змінює прізвище та піддається русифікації. Сперечався та конфліктував з сином та з родичами за свої оманливі позиції:

— "Заставлю! Виб'ю з голови дур український! А як ні — то через труп переступлю. Через труп!.. До речі, де він? Покличте його! Покличте негайно! (Гукнув). Мокію! Чуєш? Гей, ти!"

Зненавидів своє українське прізвище ще з дитинства:

"Двадцять три роки, кажу, носю я це прізвище, і воно, як віспа на житті – Мазайло!.. Ще малим, як оддав батько в город до школи, першого ж дня на регіт взяли: Мазайло! Жодна гімназистка не хотіла гУ л яти – Мазайло! За репетитора не брали – Мазайло! На службу не приймали – Мазайло! Од кохання відмовлялися – Мазайло!”

Так хотів вивчити російську, що найняв собі репетиторку "правильних проізношеній":

Вже знайшов! Найняв! В понеділок прийде на лекцію... Прекрасна вчителька. Рафінадна руська вимова... Прізвище Баронова-Козино.

Був дуже задоволений зміною прізвища, навіть вихвалявся перед дзеркалом:

"Однині я — Мина Мазєнін. (Став перед люстром). Здрастуйте, Мазєнін, Мино Маркевичу! (Привітався на другий голос). А-а, добродій Мазєнін? Моє вам!.. (Ще привітався на третій голос). Товаришу Мазєнін! Здрастуйте!.. (Іще привітався). Здоров був, Мазєнін! Зайдімо?.. Гм. (Помріяв трошки). Ви не знайомі? (Подавши комусь руку). Дуже приємно — Мазєнін. (Уклонився). Будь ласка, ви часом не Мазєнін?! (Кивнув головою). Так, я Мазєнін!.. (Офіційним голосом). Ваше посвідчення, громадянинеї (Тоді немов подав комусь посвідчення). Будь ласка! Мазєнін! (Тоді з офіційного на м’якший)."

Я вважаю, що Мина Мазайло- зрадник України . Не можна цуратися власного прізвища, яке передавалося з покоління в покоління від його працьовитих та славних пращурів. На мою думку, зважаючи на виховання, на різні фактори Мина Мазайло ніколи не зміг би стати справжнім росіянином. Все одно він за родом залишався українцем і не мав зраджувати найсвятіше- власне "я", свою родину, Батьківщину.

# data[].attributes.headline
Уля — це подруга Рини,

# data[].attributes.body
Уля — це подруга Рини, звичайна дівчина, яка спочатку не цікавилася українською мовою і не була впевнена, що вона їй потрібна. Проте згодом, познайомившись із Мокієм, вона отримує мотивацію для вивчення мови. «Знаєш, Мокію, як ти заговориш про слово, то так і хочеться вивчити всю українську мову!»

На мою думку, це знайомство стало поштовхом для її внутрішнього зростання. Уля починає вчити українську не через політичні переконання, а з власного бажання та захоплення.Її зміна підкреслює, як важливо знайти особистий стимул для розвитку. Завдяки Мокію Уля відкриває для себе новий світ, сповнений краси української мови, і розуміє, що це не лише засіб спілкування, а й спосіб пізнання культури та глибшого зв’язку з іншими. «Мені здається, що я вже люблю українську мову, бо нею говориш ти…»

Її шлях демонструє, що нові зустрічі можуть пробудити в людині нові прагнення й інтереси.

# data[].attributes.headline
Характеристика Мина Мазайло:

# data[].attributes.subject
Характеристика Мина Мазайло:

# data[].attributes.body
Мина Мазайло — людина, яка мала дружину, дітей і доволі непогане життя, але постійно турбувалося через своє прізвище, оскільки воно було українським. «Мазайло — позорище, а не прізвище! От коли б Мазєнін — зовсім інша справа!»

Він вважав, що зміна прізвища на російське підвищить його соціальний статус. Мина був переконаний, що українська мова заважає йому досягати успіху в житті і кар’єрі, тому намагався відректися від свого коріння. "Серцем передчуваю, що українізація — це спосіб робити з мене провінціала, другосортного службовця і не давати мені ходу на вищі посади".

Мина вірив, що для досягнення успіху потрібно відмовитись від своєї національної ідентичності та адаптуватися до чужої культури.

«От коли я стану Мазєніним, тоді й заживу як слід!»

Людина не вірила у свої сили, а лише вважала, що прізвище може змінити життя, людей, роботу та все, що її оточувало. Проте життя розставило все на свої місця, довівши, що зовнішні зміни не вирішують глибоких внутрішніх проблем. «Я так і знав, що з моєю фамілією щастя ніколи не буде!»

Справжні зміни починаються зсередини, з усвідомлення власної цінності, незалежно від думки оточуючих. Людина може змінити обставини свого життя лише тоді, коли навчиться приймати себе такою, якою вона є, і працювати над власними недоліками, а не шукати простих шляхів до успіху.

Я вважаю, що людина втрачає сенс життя, коли починає вірити, що все залежить лише від прізвища. Насправді, сенс у тому, щоб цінувати те, що є поряд: сім’ю, людей, які тебе підтримують, та власні досягнення. Людина, яка любить себе і не боїться бути собою, завжди знайде місце в житті, незалежно від зовнішніх обставин.

# data[].attributes.headline
Вертепа Тетяна

# data[].attributes.subject
Вертепа Тетяна

# data[].attributes.body
Мокій — символ боротьби за українську мову та національну ідентичність.

Мокій — молодий, сміливий та рішучий герой п’єси "Мина Мазайло", який не боїться стояти на своєму. Його головний принцип — українська мова та культура повинні бути на першому місці!

"Мовний питання — це не просто справа, це питання національної гідності!"

Одна з його важливих цитат.

Мокій виступає за те, щоб рідна мова не залишалася в тіні. Його боротьба не тільки за мову, але й за те, щоб українська культура процвітала, незважаючи на усі перепони.

Через його образ у п’єсі яскраво передано, наскільки важливі мова та культура для кожного народу. Мокій — це не просто персонаж, це символ, що кожен має стояти на своїх переконаннях і боротися за своє!

# data[].attributes.headline
Вертепа Тетяна

# data[].attributes.subject
Вертепа Тетяна

# data[].attributes.body
Характеристика Мини Мазайла

Мина Мазайло — головний герой комедії Миколи Куліша, символ людини, яка втратила національну ідентичність і стала жертвою колоніальної пропаганди. Його поведінка та дії свідчать про глибокий внутрішній конфлікт, спричинений меншовартістю, амбіціями та відчуженням від свого народу.

«Це прізвище, і воно, як віспа на житті – Мазайло!»
Мина переконаний, що його українське походження заважає досягти успіху в житті. Він прагне змінити прізвище на «Мазєнін», аби здаватися більш «престижним» у суспільстві. Ця риса характеризує його як людину, яка не цінує своє національне коріння та вважає меншовартісним усе українське.

Кар’єризм та прагнення до матеріального благополуччя

Мина вірить, що зміна прізвища допоможе йому просунутися по службі та досягти кращого становища. Його прагнення до зовнішнього успіху переважає над моральними чи духовними цінностями. Це свідчить про прагматичний, навіть цинічний підхід до життя.

Цитата: «Заставлю! Виб’ю з голови дур український! А як ні – то через труп переступлю!»
Мина не терпить заперечень і примушує інших діяти відповідно до його волі. Його авторитарна поведінка виражається в конфліктах із сином Мокієм, який захищає українську мову та культуру. Мина вважає, що має право вирішувати за інших, що є свідченням його самовпевненості та тиранічного характеру.

Мина панічно боїться засудження з боку російськомовного оточення. Він прагне стати «своїм» у міському середовищі, вважаючи, що це можливо лише через відмову від власної ідентичності. Його страх бути «іншим» визначає його дії.

Я вважаю, що Мина Мазайло є прикладом людини, яка втратила духовну основу, піддавшись суспільним стереотипам. Його страх перед українським корінням і бажання пристосуватися до умов, диктованих колоніальною ідеологією, наголошує на важливості збереження національної ідентичності. Ця комедія є гострою сатирою, яка підкреслює згубність зречення власного Я заради конформізму.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш-прапорщик

# data[].attributes.body
Микола Куліш-прапорщик серед друзів під час відпустки. Олешки. 1918

# data[].attributes.headline
Під час навчання в Оле

# data[].attributes.body
Під час навчання в Олешківській гімназії Микола Куліш зустрів своє перше кохання – дівчину на ім’я Антоніна. Вони познайомилися у 1908 році, коли Микола мешкав у свого гімназійного друга Всеволода Невілля.

Під час Першої світової війни Микола неодноразово навідувався додому, щоб побачитися з Антоніною. У 1915 році він навіть самовільно залишив військову частину, аби попрощатися з нею перед відправленням на фронт. Незабаром закохані одружилися.

У 1917 році у подружжя народився син Володимир, який пішов слідами батька та став письменником. Його дружина, Оксана Керч, також була літераторкою. У Миколи та Антоніни більше не було дітей, тому вони всю свою любов і турботу присвячували єдиному синові.

# data[].attributes.headline
 Три з чотирьох шедевр

# data[].attributes.body
Три з чотирьох шедеврів Куліша — "Народній Малахій" (1928), "Мина Мазайло" (1929), "Маклена Граса" (1933) — послужили драматургічним матеріялом для вершинних режисерських творів Леся Курбаса і його театру "Березіль", що вивели український театр на рівень ліпших сучасних театрів світу. Четверта неперевершена драма Куліша "Патетична соната" (1930) з величезною втратою для Курбаса, "Березоля" і всього українського театру була заборонена. Чого не можна на Україні — те дозволено в Росії: відомий керівник Московського Камерного театру Таїров ставив у російському перекладі "Патетичну сонату" в Москві, де вона йшла з аншлягами від 19 грудня 1931 по 24 березня 1932 і здобула Кулішеві від фахової критики славу найбільшого в СРСР драматурга. За десять років драматургічної праці Куліш написав 14 п'єс — всі вони були по черзі заборонені; з 1956 — 57 року з них "реабілітовано" в СРСР дві початківські п'єси Куліша — "97" (1924) і "Комуна в степах" (1925). Біля половини всіх п'єс Куліша вважається поки що загубленими.

# data[].attributes.headline
Найістотнішою рисою Ку

# data[].attributes.body
Найістотнішою рисою Кулішевого таланту є трагедійність світобачення, яке поступово перетворюється на трагікомічне, трагіфарсове, що визначає взагалі тип сучасної культури. І з огляду на це нема потреби поділяти творчість драматурга на «канонічну» та «протестантську». Виразно «апокрифічне» забарвлення має, зокрема, не тільки «Народний Малахій», а й перша його п’єса — «97», що її за якимось непорозумінням і досі вважають традиційно-психологічною драмою.

# data[].attributes.body
Біографія Миколи Куліша немовби ілюструвала відомий рядок з російського перекладу «Інтернаціоналу»: «Кто был ничем, тот станет всем». В «Автобіографії» 1921 р. письменник наводить вихідні факти свого життя: злидні батрацької батьківської родини у Миколаївській губернії, найми з раннього дитинства, шалений потяг до навчання, гімназія екстерном, відсутність грошей, мобілізація на фронт, швидка кар’єра в радянській провінції, спочатку в Олешках, потім у Херсоні, а з 1922 р. в Одесі, вступ до партії у 1919 р.

# data[].attributes.headline
Топ інформації в далекому інтернеті :p

# data[].attributes.subject
Топ інформації в далекому інтернеті :p

# data[].attributes.body
ukrinform.ua

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Микола Гурович Куліш народився 6 грудня 1892 року в селі Чаплинка на Херсонщині в бідній селянській родині. Початкову освіту М. Куліш здобув у школі того ж села в 1901 - 1905 роках. 1909 року він закінчив у містечку Олешки (тепер Цюрупинськ) училище та вступив до приватної гімназії. 1913 року в м. Сочі склав екстерном іспит за 6 класів гімназії, а влітку 1914 року вступив до Одеського університету. Але розпочалася Перша світова війна, і майбутній драматург потрапив до школи прапорщиків. Влітку 1915 року М. Куліш одружився. У серпні того ж року він був направлений на фронт, де перебував до 1917 року.

Наприкінці 1917 року М. Куліш повернувся до Олешок, де брав активну участь у культурному, громадському й політичному житті району. У липні 1918 року він потрапив до в'язниці, звідки вийшов у листопаді. Від травня до червня 1919 року він був членом дніпровського політвиконкому і завідуючим управлінням народної освіти. У липні 1919 року М. Куліш вступив до КП(б)У, сформував і очолив Дніпровський селянський полк, у складі якого брав участь у боях з денікінцями. Під час окупації України денікінською армією він у підпіллі займався формуванням повстанських загонів. Після розгрому Денікіна М. Куліш повернувся в Олешки на посаду голови відділу народної освіти, 1922 року переїхав до Одеси, де також керував народною освітою.

1924 року М. Куліш написав свою першу п'єсу "97", темою якої став голод 1921-1923 років на селі. Прем'єра цієї п'єси відбулася в столичному Харківському театрі ім. І. Франка і стала подією в культурному житті України, зробивши загальновідомим ім'я драматурга. 1925 року М. Куліш переїхав до Харкова, де працював спочатку в народному комісаріаті освіти, а згодом - у редакції журналу "Червоний шлях".

Прибувши до Харкова, М. Куліш одразу активно включився у літературне життя. З початком літературної дискусії у квітні 1925 року він стає на бік М. Хвильового. Коли наприкінці того ж року утворилася ВАПЛІТЕ, М. Куліша обирають членом президії, а згодом і президентом цієї літературної організації. Він пише п'єси "Комуна в степах" (1925), "Зона" (1925), "Хулій Хурина" (1926), "Отак загинув Гуска" (1927) та ін.

У 1928-1929 рр. знаменитий режисер Лесь Курбас у театрі "Березіль" ставить п'єси М. Куліша "Мина Мазайло" та "Народний Малахій", що викликали палкі дискусії. Пізніше, після саморозпуску ВАПЛІТЕ, М. Куліш очолив українське товариство драматургів і композиторів, був членом редколегії журналу "Літературний ярмарок" (1929), членом президії ПРОЛІТФРОНТу. Коли під тиском Компартії 19 січня 1931 року ПРОЛІТФРОНТ припинив своє існування, хмари над головою драматурга починають густішати. Але восени 1931 режисер московського Камерного театру А. Таї-ров поставив нову п'єсу М. Куліша "Патетична соната", яку не дозволяли ставити в Україні. Проте невдовзі п'єсу заборонили. Останнім твором М. Куліша, який 1933 року йшов на українській сцені, була трагедія "Маклена Грасса", але і її після кількох вистав також заборонили.

Після цього життя драматурга іде до свого трагічного кінця. 14 червня 1934 року його виключають з партії, не дають можливості писати й друкуватися. 7 грудня 1934 року М. Куліш був заарештований і засуджений на 10 років. Його заслали до Соловецького табору, де й розстріляли 3 листопада 1937 року в урочищі Сандормох в Карелії на честь святкування 20-ї річниці Жовтневої революції.

П'єси М. Куліша позначені впливом естетики експресіонізму, що виявляється в "нервовій" емоційності та ірраціональності дії, використанні символіки, гіперболи, гротеску, підкресленого контрастування барв і мотивів. З іншого боку, суттєвий вплив на творчість М. Куліша справив Мольєр, зокрема у використанні принципу драматичного контрапункту (антитетичності дії, коли синхронні репліки суперечать одна одній за змістом, бо відбивають протилежні позиції або бажання персонажів).

ТВІР НА ТЕМУ МИКОЛА КУЛІШ (ДОПОВІДЬ ПРО ДРАМАТУРГА), УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА
Повернутися на сторінку Українська література, шкільна програма Повернутися на сторінку Твори з української мови і літератури

# data[].attributes.attachment_link.title
МИКОЛА КУЛІШ (ДОПОВІДЬ ПРО ДРАМАТУРГА), УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА

# data[].attributes.attachment_link.description
МИКОЛА КУЛІШ (ДОПОВІДЬ ПРО ДРАМАТУРГА), УКРАЇНСЬКА ЛІТЕРАТУРА

# data[].attributes.headline
П'єси як голос замаскований від справжнього ворога народа

# data[].attributes.subject
П'єси як голос замаскований від справжнього ворога народа

# data[].attributes.body
1924 року М. Куліш написав свою першу п’єсу «97», темою якої став голод 1921-1923 років на селі

Прем’єра цієї п’єси відбулася в столичному Харківському театрі ім. І. Франка і стала подією в культурному житті України, зробивши загальновідомим ім’я драматурга.

1925 року М. Куліш переїхав до Харкова, де працював спочатку в народному комісаріаті освіти, а згодом — у редакції журналу «Червоний шлях».

Прибувши до Харкова, М. Куліш одразу активно включився у літературне життя.

З початком літературної дискусії у квітні 1925 року він стає на бік М. Хвильового.

  Коли наприкінці того ж року утворилася ВАПЛІТЕ, М. Куліша обирають членом президії, а згодом і президентом цієї літературної організації. Він пише п’єси «Комуна в степах» (1925), «Зона» (1925), «Хулій Хурина» (1926), «Отак загинув Гуска» (1927) та іннші.

У 1928-1929 рр. знаменитий режисер Лесь Курбас у театрі «Березіль» ставить п’єси М. Куліша «Мина Мазайло» та «Народний Малахій», що викликали палкі дискусії.

— пізніше, після саморозпуску ВАПЛІТЕ, М. Куліш очолив українське товариство драматургів і композиторів, був членом редколегії журналу «Літературний ярмарок» (1929), членом президії ПРОЛІТФРОНТу.

Коли під тиском Компартії 19 січня 1931 року ПРОЛІТФРОНТ припинив своє існування, хмари над головою драматурга починають густішати.

Але восени 1931 режисер московського Камерного театру А. Таї-ров поставив нову п’єсу М. Куліша «Патетична соната», яку не дозволяли ставити в Україні.

Проте невдовзі п’єсу заборонили. Останнім твором М. Куліша, який 1933 року йшов на українській сцені, була трагедія «Маклена Грасса», але і її після кількох вистав також заборонили.

Після цього життя драматурга іде до свого трагічного кінця. 14 червня 1934 року його виключають з партії, не дають можливості писати й друкуватися.

— 7 грудня 1934 року М. Куліш був заарештований і засуджений на 10 років.

Його заслали до Соловецького табору, де й розстріляли 3 листопада 1937 року в урочищі Сандормох в Карелії на честь святкування 20-ї річниці Жовтневої революції.

# data[].attributes.headline
Основи його життя

# data[].attributes.subject
Основи його життя

# data[].attributes.body
Микола Гурович Куліш народився 6 грудня 1892 року в селі Чаплинка на Херсонщині в бідній селянській родині.

Початкову освіту М. Куліш здобув у школі того ж села в 1901 — 1905 роках. 1909 року він закінчив у містечку Олешки (тепер Цюрупинськ) училище та вступив до приватної гімназії.
В 1913 року в м. Сочі склав екстерном іспит за 6 класів гімназії, а влітку 1914 року вступив до Одеського університету

—Але розпочалася Перша світова війна, і майбутній драматург потрапив до школи прапорщиків. Влітку 1915 року М. Куліш одружився. У серпні того ж року він був направлений на фронт, де перебував до 1917 року.

# data[].attributes.headline
Хто такий Микола Куліш?

# data[].attributes.subject
Хто такий Микола Куліш?

# data[].attributes.body
Микола Куліш (1892–1937) — видатний український драматург, який зазнав багатьох випробувань першої половини двадцятого століття, від війни та неможливості повністю реалізувати свій талант до несправедливого ув’язнення й страти. Незважаючи на всі біди, він не замкнувся у собі, а використав свій досвід для створення унікальної творчості, яка поєднувала іронію, патетику, фантасмагорію і співчуття до кожної людини.

# data[].attributes.body
Сцена з вистави "97" театру "Березіль", 1930. Музей театрального, музичного та кіномистецтва України

# data[].attributes.headline
Тернистий шлях Миколи Куліша

# data[].attributes.subject
Тернистий шлях Миколи Куліша

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Підготовка до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Куліш. Тернистий шлях митця. Українська література 11 клас

# data[].attributes.headline
Особисте життя

# data[].attributes.subject
Особисте життя

# data[].attributes.body
Дружина драматурга Антоніна Куліш згадувала, що її брати Петро і Всеволод якось запросили додому шкільного товариша Миколу.

"Миколі на той час було 14 років... Я була тоді вже гімназисткою й мені було 16 років: мала я довгі каштанові коси і очевидно сподобалась Кулішеві. Сестра зауважила, що Микола дуже задивляється на мене. Але я цьому не зовсім зраділа. Був він такий незграбний... Навіть не думала я тоді, що ця перша зустріч була, мабуть, Богом призначена йому й мені", — зі спогадів Антоніни Куліш.

Побралася пара у 1915-му, коли Куліша відіслали до Смоленська. У шлюбі народилися донька Ольга й син Володимир.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш та дружин

# data[].attributes.body
Микола Куліш та дружина Антоніна

# data[].attributes.headline
"Комуна в степах" - геніальність театру!

# data[].attributes.subject
"Комуна в степах" - геніальність театру!

# data[].attributes.body
У 1931 році Микола Куліш створив ґрунтовну авторську переробку своєї п’єси 1925 року «Комуна в степах». У цьому творі драматург розкриває глибокий конфлікт світоглядів через протистояння сільських незаможників, які намагаються створити комуни в степу, і хазяїна хутора, який бачить безперспективність цих намагань. Зіткнення ідеалів та реальності стає основою для роздумів про утопічні мрії та їх вартість.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/nDtS4Fbe2mA?si=8i3-Dd4giSNkoE5p

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Куліш: від театру корифеїв до модерної драми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Скорочено біографія Миколи Куліша описує основні факти життя і творчості відомого письменника.

Микола Куліш біографія коротко

Микола Гурович Куліш - український письменник, режисер, драматург, громадський діяч, газетяр і редактор, діяч української освіти, педагог. Жертва сталінського терору.
М. Куліш належить до митців "розстріляного відродження".

Народився 6 грудня 1892р. у с. Чаплинці на Херсонщині у родині батрака-селянина. Рано втратив батьків.

З 1905 році - навчався в Олешківському міському училищі та в чоловічій гімназії. Художній і літературний хист почав виявлятися у майбутнього письменника під час н авчання у 5-му класі приватної школи.

Закохався у Антоніну Невель та згодом одружився на ній.

1913р. - написав першу п'єсу "На рыбной ловле".

Навчався у Новоросійському університеті, але був мобілізований до царської армії.

У 1915р. тяжко поранено під Смоленськом.

У 1918р. організував " Просвіту " в Олешках і почав писати роман "Трохим Леміш".

З 1918 р.- голова міськвиконкому Олешок, голова місцевої ради, організатор "Першого Українського Дніпровського полку" в Херсоні.

1922-1925 рр.- інспектор Наросвіти (організовував українські школи, забезпечував їх кадрами, склав український буквар "Первинка").

Стає відомим завдяки постановці драми "97" Г. Юрою на сцені Харківського театру.

1925 р.- переведений до Харкова як шкільний інспектор Наркомосвіти УРСР. Поринає у літературну творчість. Митець всіляко прагнув переїхати до Харкова, оскільки саме там він д істав би можливість зосередитись на літературній праці.

Спочатку член "Гарту", потім стає президентом ВАПЛІТЕ у 1926 році.

Редагує журнали "Червоний шлях" і "Літературний ярмарок".

Член "Політфронту" та очолює УТОДІК (Українське товариство драматургів і композиторів).

У літературній дискусії поділяє позицію Хвильового.

1929 р.- комедію "Мина Мазайло" було знято з репертуару й невдовзі охрещено "фашистською".

1933 р.- тяжка утрата - смерть Миколи Хвильового. Переслідування, цькування, заборона п'єси " Маклена Граса ".

1934р. - зарештований і засуджений до 10 років ув'язнення на Соловках, хоча і був тяжко хворий туберкульозом.

3 листопада 1937 року - за постановою особливої трійки НКВС розстріляний в урочищі Сандармох Медвеж'єгорського району, Карелія.
Твори:

- 1913р. перша п'єса "На рыбной ловле"

- 1918р. роман "Трохим Леміш"

- 1924р. драма "97"

- 1925р. перша комедія "Отак загинув Гуска"

- 1927р. п'єса "Народний Малахій"

- 1928р. комедія "Мина Мазайло"

- 1929р. драма "Патетична соната"

- 1932р. драма "Маклена Граса"

Матеріал з біографії Миколи Куліша необхідний для підготовки до тестів:

Микола Куліш товаришував з Миколою Хвильовим та Лесем Курбасом.

Дискутуючи довкола питання про шляхи розвитку національної культури, М. Куліш підтримував М. Хвильового.

Більшість п'єс Миколи Куліша були поставлені в театрі "Березіль"

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Куліш біографія (СКОРОЧЕНО) - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Микола Куліш біографія скорочено розповість про життя і творчість митця періоду" розстріляне відродження". Коротка біографія (стисло до ЗНО)

# data[].attributes.body
Його найвідоміші п'єси – "Народний Малахій", "Мина Мазайло", "Патетична соната", "Так загинув Гуска", "Маклена Ґраса" увійшли до скарбниці світової драматургії. За творами письменника знято телефільми: "Закут", "Мина Мазайло", "Народний Малахій".

# data[].attributes.headline
Спадщина та вплив 

# data[].attributes.subject
Спадщина та вплив 

# data[].attributes.body
Спадщина Миколи Куліша має значний вплив на українську літературу та театральне мистецтво. Його п’єси, серед яких “Мина Мазайло”, “Маклена Граса” та “Народний Малахій”, стали важливою частиною української драматургії і залишили помітний слід у театральній традиції. Куліш поєднував гостру соціальну критику з сатирою, зокрема досліджуючи питання національної самосвідомості та соціальних змін в Україні.

Попри заборону його творчості під час сталінських репресій, Куліш продовжує впливати на українських драматургів і літературознавців. Його п’єси надихають нові покоління митців, а також слугують важливим джерелом для розуміння культурних та історичних процесів України. Творчий підхід Куліша до театру і драматургії також залишив значний слід у розвитку українського театрального мистецтва.

# data[].attributes.headline
Особисте життя 

# data[].attributes.subject
Особисте життя 

# data[].attributes.body
Микола Куліш був одружений з актрисою Антоніною, яка не тільки була його дружиною, але й важливою частиною його творчого життя. Разом вони працювали в театрі “Березіль”, і Антоніна мала значний вплив на розвиток його творчості. Вона брала участь у постановках його п’єс, підтримувала його в складні моменти кар’єри.

Після арешту і страти Куліша в 1937 році її життя змінилося кардинально. Антоніна пережила численні труднощі і переслідування з боку радянської влади, що спричинило великий психологічний і матеріальний стрес. Вона втратила не тільки чоловіка, але й частину своєї кар’єри через репресії, що обрушилися на її родину.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш у військо

# data[].attributes.body
Микола Куліш у військовій формі.

# data[].attributes.headline
Захоплива лекція про Миколу Куліша 

# data[].attributes.subject
Захоплива лекція про Миколу Куліша 

# data[].attributes.body
Віра Агеєва захоплено занурить нас у світ письменника, сплетаючи його долю з історичним тлом.

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Куліш: від театру корифеїв до модерної драми

# data[].attributes.attachment_link.title
Пантелеймон Куліш. Українська література в іменах

# data[].attributes.attachment_link.title
Драматургія Миколи Куліша

# data[].attributes.attachment_link.description
...Багатьма дорогами пройшов Микола Гурович Куліш –дорогами навчання, таврійського степу й України, дорогами війн, самовіддачі, духовного піднесення, дорогами творчості, відкриття, переслідувань. За недовге життя йому довелося пережити ледь не все, що тільки може випасти на долю людини. І на всіх дорогах, в усіх життєвих випробуваннях він залишався яскравою постаттю, що прагне справедливості, краси і добра

# data[].attributes.headline
100 карбованців - шанс на подальше життя?

# data[].attributes.subject
100 карбованців - шанс на подальше життя?

# data[].attributes.body
Микола Куліш народився в бідній сім'ї наймитів, тому змалку працював разом з батьками. Після смерті матері батько одружився вдруге, почав пиячити, і життя стало ще важчим. Однак, завдяки вчителю церковно-парафіяльної школи Володимиру Пилиповичу Губенку, який помітив неабиякі здібності хлопця, Микола отримав шанс на подальшу освіту. Вчитель зібрав гроші, і 100 карбованців стали можливістю для хлопця продовжити навчання в Олешківському училищі. Це стало важливим етапом у його житті та розвитку.

# data[].attributes.headline
Довідковий матеріал

# data[].attributes.subject
Довідковий матеріал

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вгору.Херсон

# data[].attributes.attachment_link.title
Один із «Розстріляного Відродження». Історія Миколи Куліша

# data[].attributes.headline
Кулішеві відлуння в сучасності

# data[].attributes.subject
Кулішеві відлуння в сучасності

# data[].attributes.body
Куліш був новатором, який впровадив нові форми та теми в українську драматургію, що значно вплинуло на розвиток театрального мистецтва.

Його п’єси, такі як «97», «Народний Малахій», «Мина Мазайло» та «Патетична соната», стали символами епохи і відображають складні соціальні та політичні процеси того часу. Вони порушують важливі питання національної ідентичності, соціальної справедливості та людської гідності. Кулішеві твори відзначаються глибоким психологізмом, сатирою та гострою критикою суспільства.

Куліш також мав значний вплив на своїх сучасників та наступні покоління митців. Його співпраця з Лесем Курбасом у театрі «Березіль» стала важливим етапом у розвитку українського театру. Вони разом створили новаторські постановки, які стали взірцем для багатьох режисерів та драматургів.На жаль, творчість Куліша була перервана репресіями радянської влади. У 1937 році він був заарештований і розстріляний. Проте його спадщина продовжує жити. Після здобуття Україною незалежності, інтерес до його творчості значно зріс. Микола Куліш залишається однією з ключових фігур в історії української літератури та театру. Його твори надихають нові покоління митців і продовжують бути актуальними, відображаючи вічні теми та проблеми, з якими стикається людство.

# data[].attributes.headline
Історія життя

# data[].attributes.subject
Історія життя

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Онлайн-школа Альтернатива

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія життя Миколи Куліша

# data[].attributes.body
Микола Куліш — письменник і громадський діяч. Був членом та президентом літературного об’єднання ВАПЛІТЕ, співпрацював із театром Леся Курбаса "Березіль", жив у будинку "Слово". Став жертвою сталінських репресій, розстріляний в урочищі Сандармох.

Суспільне Культура розповідає біографію Миколи Куліша — одного з найвизначніших українських драматургів, який зробив вагомий внесок у розвиток театрального мистецтва України.

Микола Куліш. Суспільне надбання

Ранні роки та освіта

Микола Куліш народився в бідній родині 18 грудня 1892 року в селі Чаплинка Дніпровського повіту Таврійської губернії (нині – Херсонська область). Батько був наймитом, а мати — неписьменною селянкою.

Навчався Микола в народній школі, по закінченню якої сільська інтелігенція зібрала для хлопця близько 100 карбованців для подальшої освіти. Куліш вирушив до Олешківського міського училища. В автобіографії драматург зазначає, що з училища його неодноразово виганяли через "організацію гуртків молоді й неповагу до начальства". У 1909 році вступив до Олешківської чоловічої гімназії. Коли до закінчення Миколою гімназії лишалося менше ніж рік, її закрили. Куліш поїхав на Кавказ, де в той час було легше скласти іспити екстерном.

Улітку 1914-го Микола Куліш вступив на перший курс філологічного факультету Одеського університету, але розпочати навчання не встиг — драматурга мобілізували на фронт Першої світової війни.

Спочатку Куліш служив у запасному батальйоні, потім письменника скерували до одеської школи прапорщиків. У 1915-му відіслали до Смоленська.

У 1915–1917 роках Микола Гурович перебував на передовій, де отримав поранення та контузію. Дружина згадувала, що чоловік продовжував писати на фронті:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
 Твій шкільний бібліотекар

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Куліш: цікаві факти про письменника

# data[].attributes.headline
«Пантелеймо́н Кулі́ш»&

# data[].attributes.body
«Пантелеймо́н Кулі́ш» — ювілейна монета номіналом 2 гривні, випущена Національним банком України. Присвячена відомому письменнику, публіцисту, етнографу, історику, літературному критику, перекладачеві, громадському діячеві — Пантелеймону Олександровичу Кулішу. Пантелеймон Куліш — одна з найколоритніших постатей свого часу в українській літературі. Він автор фонетичного правопису, який став основою усистематизованого сучасного українського правопису, першого українського історичного роману («Чорна рада»), батько українського художнього перекладу (перекладав твори Шекспіра, Байрона, Гейне, Гете, Шиллера, першим переклав Біблію українською мовою). Проводив активну діяльність щодо формування в суспільній свідомості переконання про життєву необхідність розвитку національної літератури, української мови.

Монету введено в обіг 22 липня 2019 року. Вона належить до серії «Видатні особистості України».

# data[].attributes.attachment_link.title
Пантелеймон_Куліш_реверс

# data[].attributes.body
Микола Куліш — визначний драматург і культурний діяч. Його творчість набула великої популярності в театрі “Березіль” під керівництвом Леся Курбаса, де він написав такі знакові п’єси, як “Мина Мазайло” та “Маклена Граса”, які змінили українську драматургію, поєднуючи сатиру і соціальну критику. Проте через політичні репресії він був заарештований і страчений у 1937 році. Твори Куліша залишили значний слід в українській літературі, незважаючи на його трагічну долю.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш зустрів с

# data[].attributes.body
Микола Куліш зустрів свою майбутню дружину Антоніну Невелль на квартирі свого гімназійного друга Всеволода Невелля.

# data[].attributes.headline
Нові "крила" драматичного мистецвтва

# data[].attributes.subject
Нові "крила" драматичного мистецвтва

# data[].attributes.body
Микола Куліш – драматург, творчість якого відкрила нові напрямки у розвитку світового драматичного мистецтва ХХ століття. Він був творцем модерної драми українського революційного відродження та одним із зодчих української новітньої драми. М. Куліш писав твори, засновані на кращих традиціях національної літератури та культурних надбаннях світової драматургії. Куліш створив майже півтора десятка п'єс, серед яких "97", "Комуна в степах", "Отак загинув Гуска", "Хулій Хурина", "Зона", "Народний Малахій", "Мина Мазайло", "Закут", "Патетична соната", "Прощай, село", "Вічний бунт", "Маклена Граса".

# data[].attributes.headline
Довідковий матеріал

# data[].attributes.subject
Довідковий матеріал

# data[].attributes.headline
Театр,, Березіль''

# data[].attributes.subject
Театр,, Березіль''

# data[].attributes.body
Микола Куліш був тісно пов'язаний із театром завдяки співпраці з театральним колективом "Березіль", який очолював Лесь Курбас. Його п’єси, такі як "Народний Малахій", "Мина Мазайло" та "Патетична соната", стали новаторськими для українського театру, поєднуючи модернізм, сатиру та гостру соціальну критику.

"Березіль" став платформою для постановок, які сміливо висвітлювали суспільні проблеми, проте ці ж твори згодом стали причиною переслідувань. Творчість Куліша мала вирішальний вплив на формування українського театру XX століття.

# data[].attributes.headline
18 грудня – на

# data[].attributes.body
18 грудня – на Херсонщині народився Микола Куліш, письменник, режисер, драматург, життя якого обірвали сталінські репресії.

Навчався в Олешківському міському училищі,чоловічій гімназії. Згодом – у Новоросійському університеті, звідки його мобілізували до царської армії. У 1915 р. був тяжко поранений під Смоленськом. У 1918 р. організував «Просвіту» в Олешках. З 1918 р. – голова міськвиконкому Олешок, голова місцевої ради, організатор «Першого Українського Дніпровського полку» в Херсоні. 1922-1925 рр. – інспектор Наросвіти (організовував українські школи, забезпечував їх кадрами, склав український буквар «Первинка»).

# data[].attributes.headline
Особисті моменти та родинні історії

# data[].attributes.subject
Особисті моменти та родинні історії

# data[].attributes.body
Микола Куліш був одружений з Антоніною Невель, з якою познайомився ще в юності. Їхнє знайомство переросло в міцне кохання, і вони одружилися. У подружжя було двоє дітей – син Володимир і дочка Ольга.Куліш був відомий своєю відданістю родині. Він часто проводив час з дітьми, допомагаючи їм у навчанні та вихованні. Антоніна підтримувала його в усіх починаннях, була його музою та натхненницею. Родина Кулішів жила скромно, але дружно, підтримуючи один одного у важкі часи.Микола Куліш також мав багато друзів серед української інтелігенції, зокрема, він був близьким другом Леся Курбаса, з яким співпрацював у театрі «Березіль». Вони разом працювали над багатьма театральними постановками, що стали класикою української драматургії.Куліш був людиною з широкими інтересами. Окрім літератури, він захоплювався музикою, живописом та історією. Він часто відвідував культурні заходи, виставки та концерти, де знаходив натхнення для своєї творчості.Незважаючи на важкі часи, репресії та переслідування, Куліш залишався вірним своїм принципам і переконанням, що відображалося в його творчості та особистому житті. Його родина завжди була для нього опорою та джерелом натхнення.

# data[].attributes.headline
"Розтріляне відроження"

# data[].attributes.subject
"Розтріляне відроження"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Найкращі серіали Ever

# data[].attributes.attachment_link.title
"Розстріляне відродження". Микола Куліш

# data[].attributes.body
Микола Куліш народився 18 грудня 1892 року в селі Чаплинка на Херсонщині в бідній селянській родині. З дитинства він прагнув до знань, попри матеріальну скруту. Завдяки підтримці односельців, Куліш зміг навчатися в початковій школі, а пізніше в Олешківській гімназії. Там він зацікавився літературою і почав писати свої перші твори.

Його важке селянське походження та прагнення до освіти глибоко вплинули на його світогляд і стали основою для тем соціальної нерівності, які пізніше проявилися в його драматургії.

# data[].attributes.body
Куліш розпочав свою літературну діяльність у 1913 році, написавши першу п’єсу «На рыбной ловле». Під час Першої світової війни він служив у царській армії, де продовжував писати. Після війни активно займався культурно-громадською діяльністю, організував «Просвіту» в Олешках і почав писати роман «Трохим Леміш». У 1920-х роках Куліш став відомим драматургом завдяки постановкам своїх п’єс у театрі Леся Курбаса «Березіль». Його найвідоміші твори включають «97», «Народний Малахій», «Мина Мазайло» та «Патетична соната».

# data[].attributes.headline
"Мина Мазайло" Миколи Куліша.

# data[].attributes.subject
"Мина Мазайло" Миколи Куліша.

# data[].attributes.body
Видання 1940 року, Прага. Видавництво "Колос"

# data[].attributes.headline
став ключовою фігурою 

# data[].attributes.body
став ключовою фігурою української драматургії. Його твори, як «Мина Мазайло» і «Народний Малахій», поєднують сатиру, трагедію й гостру критику радянської дійсності. Він вплинув на розвиток театру, працюючи з Лесем Курбасом, та збагатив українську літературу новими жанровими формами. Його спадщина продовжує надихати сучасних митців і нагадує про ціну мистецької свободи.

# data[].attributes.headline
Він був подвижником, е

# data[].attributes.body
Він був подвижником, енциклопедистом, особистістю масштабу діячів італійської епохи Відродження. А саме життя його за наповненням мало майже шекспірівський розмах. Письменник, поет, драматург, історик, фольклорист, етнограф, мовознавець, перекладач, критик, публіцист, редактор, видавець. За причетність до Кирило-Мефодіївського братства був ув’язнений і відправлений у трирічне заслання. Автор абетки української мови, що лягла в основу сучасного українського правопису, автор першого україномовного історичного роману «Чорна рада», автор першого перекладу «Біблії» українською мовою і перекладів тринадцяти п’єс Шекспіра.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш у часи Першої світової війни

# data[].attributes.subject
Микола Куліш у часи Першої світової війни

# data[].attributes.body
На фронті він пише вірші й невеликі драматичні сцени. Його роботи навіть друкували в армійській газеті. Мало хто про це знає, але першими акторами, які розігрували одноактні п’єси Куліша, були солдати, що служили разом із ним. Однак війна погано відбилася на Кулішевому здоров’ї: поранення, контузія, посилення критичних настроїв.

# data[].attributes.body
Афіша театру "Березіль" з п'єсами Миколи Куліша

# data[].attributes.headline
Супутниця драматурга

# data[].attributes.subject
Супутниця драматурга

# data[].attributes.body
Під час навчання в Олешківській гімназії він познайомився зі своєю майбутньою дружиною Антоніною Невелль. Їхня зустріч відбулася на квартирі його гімназійного друга Всеволода Невелля.

Антоніна стала не лише коханою дружиною, а й підтримкою для Миколи у його творчості та складному житті. Антоніна Невелль — дружина видатного українського драматурга Миколи Куліша, яка стала його вірною супутницею та підтримкою. Вона народилася в родині освічених міщан, отримала добру освіту і вирізнялася інтелігентністю та чуйністю.

# data[].attributes.headline
Початок кар'єри 

# data[].attributes.subject
Початок кар'єри 

# data[].attributes.body
Микола Куліш з'явився на світ 6 грудня 1892 року в селі Чаплинка на Херсонщині в родині селянина-батрака. Рано залишившись без батьків, він виховувався в сирітському будинку. Завдяки підтримці місцевої інтелігенції, Куліш здобув освіту в Олешківському міському училищі та чоловічій гімназії.

# data[].attributes.headline
Відомі твори

# data[].attributes.subject
Відомі твори

# data[].attributes.body
П'єса "97" стала першою професійною роботою Куліша і отримала визнання на сцені театру імені Івана Франка у Харкові. Він також співпрацював з театром Леся Курбаса "Березіль", де були поставлені його п'єси "Народний Малахій", "Отак загинув Гуска", "Маклена Граса", "97", "Мина Мазайло" та інші.

У 1926 році Микола Куліш став президентом літературного об'єднання ВАПЛІТЕ, яке виступало за відродження української нації та відмову від більшовизму і російського імперіалізму. Під його керівництвом об'єднання вело боротьбу за розвиток української пролетарської літератури.

# data[].attributes.body
Засноване в Харкові літературне об'єднання ВАПЛІТЕ (Вільна академія пролетарської літератури) проіснувало з 1926 до 1928 року. Учасники академії мали на меті відродження української нації та відмову від ідеології більшовизму і російського імперіалізму.

Серед учасників ВАПЛІТЕ були такі відомі митці, як Майк Йогансен, Павло Тичина, Юрій Яновський, Микола Бажан, Володимир Сосюра, Юрій Смолич, Олекса Слісаренко та інші.

У листопаді 1926 року Микола Куліш став другим — після Миколи Хвильового — президентом літературного об'єднання. Як президент ВАПЛІТЕ у своїй заяві до газети "Комуніст" Микола Гурович пише:

"У межах літературних заступаємо собі право вести й надалі боротьбу зі всіма літературними течіями, подіями, явищами, що гальмуватимуть або фальсифікуватимуть розвиток української пролетлітератури".

# data[].attributes.headline
Навіть особисте життя 

# data[].attributes.body
Навіть особисте життя "гарячого Панька" позначене відчутними слідами — рубцями набування того досвіду. Пантелеймон Куліш одружився з молодшою сестрою свого товариша Василя Білозерського Олександрою. 24 січня 1847 року вони справили весілля.

Після весілля молодята вирушили до Праги, куди Пантелеймона Куліша як молодого перспективного вченого Академія наук направляла у наукове відрядження. Сталося ж непередбачене: по дорозі до місця призначення Пантелеймона Куліша арештовують у Варшаві. Цей страшний удар долі, а згодом — тяжкі роки поневірянь, злигодні, поліцейський нагляд гнітючим тягарем лягли на плечі молодого подружжя.

# data[].attributes.headline
Тематика п’єс Миколи Куліша

# data[].attributes.subject
Тематика п’єс Миколи Куліша

# data[].attributes.body
Тематика п’єс Миколи Куліша різноманітна, проте в центрі кожної з них стоїть проблема трагічного існування людини в умовах нових історичних реалій, тоталітарного тиску та суспільної кризи. Його твори пронизані глибоким розумінням конфлікту між суспільними законами та потребами особистості, особливо мислячої й самостійної.

Ранні п’єси Куліша, такі як «97», «Комуна в степах», «Отак загинув Гуска», продовжують кращі традиції української драматургії. У них автор зосереджується на проблемах села, змальовуючи руйнування українського патріархального способу життя та природних для українців взаємин. Особливо вражаючими є сцени, що зображують трагедію голодомору, викликаного політикою «хлібозаготівлі».

# data[].attributes.body
Перші його твори — це сатиричні вірші, фейлетони, епіграми, що з'являються на сторінках учнівських рукописних журналів «Наша жизнь», «Колючка», «Стрела», «Веселое язычество», ініціатором і редактором яких він сам і був. Інші, недруковані твори поширювалися у списках серед підлітків та молоді і згодом мали значний вплив на них.

# data[].attributes.body
Антоніна Куліш, майбутня дружина драматурга, згадувала, як вони познайомилися, коли їй було 16 років, а Миколі – 14. Пара одружилася у 1915 році, коли Куліша відіслали до Смоленська. У шлюбі народилися донька Ольга та син Володимир. Під час перебування в Харкові Куліш мав стосунки з Олімпіадою Корнєєвою, директоркою дитсадка, яку відвідував його син.

# data[].attributes.headline
Творча спадщина

# data[].attributes.subject
Творча спадщина

# data[].attributes.body
Його творча спадщина містить комедії, трагедії, драми. Він розвивав жанри соціально-побутової драми, побутової комедії, психологічної драми, гротескної комедії-сaтири, абсурдної трагедії, філософсько-інтелектуальної драми, алегорично-психологічної драми та соціально-метафоричної драми. Тільки ця п’єса була написана на чужому національному ґрунті і цим відрізняється між іншими. У ній відображено кризові процеси життя Польщі початку 30-х років XX ст. Але Куліш писав цей твір з думкою про долю людини в рідній Україні.

# data[].attributes.body
Спадщина Миколи Куліша має величезний вплив на українську літературу, театр та культуру. Його драматургія стала вершиною модернізму в українському мистецтві 1920-х–1930-х років. П’єси, такі як "Мина Мазайло" та "Патетична соната", викривають суперечності радянської системи, залишаючись актуальними й нині. Творчість Куліша вплинула на розвиток театру, зокрема театр "Березіль" Леся Курбаса. Він став символом "Розстріляного відродження", а його роботи сьогодні є основою для аналізу репресій радянського часу.

# data[].attributes.headline
Спадщина та вплив

# data[].attributes.subject
Спадщина та вплив

# data[].attributes.body
Микола Куліш залишив багату спадщину, яка суттєво вплинула на розвиток української драматургії. Його п’єси, зокрема "97", "Народний Малахій", "Мина Мазайло" та "Маклена Граса", стали класикою, глибоко досліджуючи соціальні, культурні та національні проблеми. У листопаді 1926 року Микола Куліш став другим — після Миколи Хвильового — президентом літературного об'єднання. Як президент ВАПЛІТЕ у своїй заяві до газети "Комуніст" Микола Гурович пише:

"У межах літературних заступаємо собі право вести й надалі боротьбу зі всіма літературними течіями, подіями, явищами, що гальмуватимуть або фальсифікуватимуть розвиток української пролетлітератури".

# data[].attributes.body
Микола Куліш був не лише письменником, а й одним із найяскравіших реформаторів української драматургії. Його п’єси, зокрема “Народний Малахій”, “Мина Мазайло”, “Маклена Граса”, стали символами боротьби за національне самоусвідомлення та відображенням складних соціальних процесів початку ХХ століття. Він вміло поєднував сатиру, трагедію й абсурд, оголюючи суперечності епохи та показуючи складність становлення нової української державності.

# data[].attributes.body
Микола Гурович Куліш (1892-1937) – один із засновників української модерної драматургії. Його творчість припала на період відродження, розвитку та трагедії України у 20-30-х роках ХХ століття.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш виріс у б

# data[].attributes.body
Микола Куліш виріс у багатодітній селянській родині, з раннього дитинства пізнавши труднощі бідності. У шлюбі з Антоніною Куліш мав дітей, але через постійні переслідування та арешт сім’я зазнала великих втрат. Його дружина до останнього боролася за відновлення чесного імені чоловіка.

# data[].attributes.headline
Пантелеймон Куліш захо

# data[].attributes.body
Пантелеймон Куліш захоплювався літературою та історією. Але його наукова кар’єра обірвалася в найщасливіший момент його життя — коли молодий викладач історії Петербурзького університету, щойно одружений з юною Сашею Білозерською, їхав на закордонне стажування до Європи. Російська академія наук оплатила навчання в університетах Праги й Берліна, визнавши таким чином талант Куліша.

# data[].attributes.body
Драматурга звинуватили в участі в "контрреволюційній боротьбистській організації".

# data[].attributes.headline
Спадщина Куліша

# data[].attributes.subject
Спадщина Куліша

# data[].attributes.body
1930-х рр. Куліш написав п'єси «Маклена Граса» (1933), «Прощай, село»(1933, перевидано 1934 р. під назвою «Поворот Марка»), «Вічний бунт» та ін. Твори Куліша гостро критикувала офіційна критика. Більшість його творів були поставлені на сцені театру «Березіль».

# data[].attributes.headline
автор гострих соціальн

# data[].attributes.body
автор гострих соціальних п’єс, які влада забороняла за їх національний дух. Працював із Лесем Курбасом, був членом ВАПЛІТЕ. У 1934 році заарештований, а в 1937-му розстріляний на Соловках.

# data[].attributes.headline
Особисте життя 

# data[].attributes.subject
Особисте життя 

# data[].attributes.body
Особисте життя Миколи Куліша було тісно пов’язане з його творчістю і боротьбою за українську культуру. Він був одружений із Тетяною Куліш, яка підтримувала його діяльність навіть у найскладніші періоди. У них було двоє дітей.

Попри його успіхи як драматурга, особисте життя Куліша ускладнювалося переслідуваннями радянської влади через його погляди. Наприкінці життя він зазнав репресій, що стали трагедією як для його родини, так і для всієї української інтелігенції.

# data[].attributes.body
Під час навчання в Олешківській гімназії, Микола Куліш зустрів своє кохання. Його обраницею стала дівчина на ім’я Антоніна. Письменник познайомився з нею у 1908 році, коли мешкав на квартирі Всеволода Невілля (гімназійського приятеля) У 1917 році у Миколи та Антоніни народився син Володимир

# data[].attributes.body
Під час навчання в Олешківській гімназії, Микола Куліш зустрів своє кохання. Його обраницею стала дівчина на ім’я Антоніна. Письменник познайомився з нею у 1908 році, коли мешкав на квартирі Всеволода Невілля - гімназійського приятеля.

# data[].attributes.headline
Особисте життя

# data[].attributes.subject
Особисте життя

# data[].attributes.body
У 1919 році Куліш одружився з Антоніною Гладун, яка стала його вірною підтримкою. Подружжя мало трьох дітей: доньку Ольгу, сина Володимира та молодшого сина, який помер у дитинстві.

# data[].attributes.headline
Спадщина та вплив

# data[].attributes.subject
Спадщина та вплив

# data[].attributes.body
Куліш став жертвою сталінських репресій: у 1934 році його заарештували, а в 1937 році стратили. Попри це, його творчість пережила час. Його п’єси входять до золотого фонду української літератури та залишаються актуальними завдяки своїм універсальним темам — пошуку ідентичності, боротьбі зі злом і людським стражданням.

# data[].attributes.headline
Особисте життя 

# data[].attributes.subject
Особисте життя 

# data[].attributes.body
Був одружений з Олександрою Білозерською-Куліш — письменницею, більш відомою під псевдонімом Ганна Барвінок, яка походила з шанованої родини

# data[].attributes.headline
Особисте життя 

# data[].attributes.subject
Особисте життя 

# data[].attributes.body
Микола Куліш був одружений із Антоніною Куліш. Попри насичене громадське життя, він намагався приділяти увагу сім’ї та дітям. Його життєвий шлях був сповнений трагізму через репресії радянської влади.