# data[].attributes.body
Slaget om Narvik varte i 2 måneder/ 62 dager og startet 9. april og endte 10. juni. Underveis var Narvik både okkupert av Norge og Tyskland. I løpte av angrepene var mellom 8000 og 10000 norske soldater, cirka 25800 allierte og opp mot 6000 tyske soldater på land. Alle styrkene var ikke involvert i kampene samtidig.

# data[].attributes.body
Narvik var strategisk viktig både for de allierte og for Tyskland. Dette er på grunn av utskiping av jernmalm fra de nord-svenske gruvene. Siden Bottenviken fryser om vinteren måtte det bli utskipingen skje i Narvik. Jernmalmen var viktig for både den britiske og den tyske krigsindustrien og det ble viktig for de allierte å hindre tyskerne å få jernmalmen til tyskland.

# data[].attributes.body
Det første angrepet skjedde samtidig som invasjonen av Norge og Narvik var en av plassene Norge ble invadert i. Tyske styrker tok kontroll over Narvik og flere områder rundt 9.april. En tysk styrke med ti jagere kom inn Ofotfjorden 9.april. På vi inn delte styrken seg i tre, en skulle dra til Ramnes og Hamnes og skulle erobre kystfortene de trodde var i området, men kom aldri lengere enn planleggingsstadiet. Den andre delen gikk opp Herjangsfjorden og til Bjerkvik skulle ta militærleiren Elvegårdsmoen. General Carl Gustav Fleischer som ledet de norske troppene i Nord-Norge hadde fått varsel om angrepet dagen før og klarte å flytte troppene i løpte av natten. De ankom Narvik samtidig som Sundlo overgav byen og rundt 200 soldater klarte å komme seg ut av byen samme morgen og etablerte forsvarstilling rundt 1 kilometer i luftlinje fra grensen til Sverige etter de hadde fulgt jernbanen til Bjørnfjell. Den siste delen gikk inn mot Narvik. Der ble panserskipene Eidsvold og Norge som lå til kamp utenfor Narvik, senket i snøværet. 282 mann omkom og tyskerne gikk inn i land og etter kort tid og uten kamp overga Konrad Sundlo Narvik.

# data[].attributes.body
10. og 13. april gikk britiske marinestyrker til angrep mot det tyske, det første endte med uavgjort, men britene vant det andre. 8.april før det tyske angrepet la britiske marinestyrker sjøminer utenfor innløpet til Vestfjorden. Denne styrken ble værende utenfor Lofoten og om kvelden 9. april angrep deler av styrken den tyske marinestyrken. Angrepet endte med at begge sider mistet jagere og flere skip ble skadet på begge sider. Slaget fortsatte på ettermiddagen 13.april. En større britisk styrke fortsatte kampen mot de gjenværende jagerne, etter 6 timer var det tyske jagerne senket. Britene mistet ingen skip, men flere hadde store skader. Etter de tyske hadde svømt i land ble de utrustet med erobret norsk materiell og organisert i kompanier og bataljonger log ble en del av landstyrken. Dette gav en økning i den tyske styrken.

# data[].attributes.body
Når de tyske bergjegerne startet med engang å skaffe kontroll over et større område og rykket forsiktig framover. 12.april var det en kamp mellom de norske og tyske styrkene ved Gratangen turiststasjon, i løpte av dagen måtte de norske trekke seg tilbake. 13.april og ved Lapphaugen klarte de norske å stanse tyskerne. De 200 soldatene som klarte å komme seg ut av Narvik ble 16.april angrepet av tyskerne og etter en kort kamp trakk store deler seg over til Sverige, men omtrent 45 soldater ble tatt til fange.

# data[].attributes.headline
Norsk og allierte styrkeoppbygging og motangrep 

# data[].attributes.subject
Norsk og allierte styrkeoppbygging og motangrep 

# data[].attributes.body
Om morgenen 9.april hadde allerede general Fleischer gitt ordre om full mobilisering i Nord-Norge, dette skjedde uten problemer, 14.april kom britiske styrker i land og i perioden 28.april til 9.mai kom franske og polske styrker. 24.april angrep de norske styrkene tyskerne for første gang. Angrepet var todelt, den ene delen foregikk vestover ved Lapphaugen og en annen angrep flanken fra Tennevoll cirka 10 kilometer nord for Gratangen. De som angrep flanken kom fram til de planlagte styrkene i fjellsiden, men på grunn av været kunne de ikke se riksvei 50 gjennom Gratangen. De måtte da gå ned i Gratangen for å kunne avskjære den tyske rettrettveien. Siden de var utslitte etter marsjen i uværet og tok stilling i husene for å hvile. 25. april gikk tyske styrker til angrep mot infanteribataljonen. Tyskerne brukte fangede nordmenn inkludert sivile som skjold. På den norske siden døde 34 menn, 64 ble såret og 180 ble tatt til fange. På den tyske siden døde bare 6, 16 var sårede og 3 var borte. Flere operasjoner ble gjort, men mye kampene gikk ut på å erobre fjelltoppene. 3.mai trakk allierte seg ut av Sør-Norge og 5.mai overga de siste norskene seg. Dette førte til at Fleischer måtte opprette en ny front sør i Helgeland for å hindre den tyske fremmarsjen i Nord-Trøndelag og muligheten til å styrke styrken i Narvik. 14.mai gjennomførte de allierte en landgang i Bjerkvik, som var holdt av tyske tropper, mot en strand. Dette ble utført av britiske og franske skip. Angrepet var vellykket etter at de britiske skipene bombarderte Bjerkvik og de franske styrkene klarte raskt å ta Elvegårdsmoen. Videre tok de Øyjord etter å ha gått sammen med med alpejegere og en norsk brigade.

# data[].attributes.body
Tyskerne var isolert, men fikk forsyninger og forsterkninger med sjøfly, fallskjermdropp og svensk jernbane. De var forkledde og totalt kom 1130 menn.

# data[].attributes.body
Midnatt 28.mai innledet de allierte og norske styrkene angrep mot Narvik. De møtte sterk motstand, men klarte å kjempe seg opp mot Taraldsfjell og på ettermiddagen inntok norske soldater Narvik. 28. mai og 30.mai tok de polske styrkene Ankenes og Beisfjorden. Tyskerne utførte mange motangrep, men lyktes ikke. 24. mai fikk de allierte ordre om å evakuere, årsaken var at de tyske styrkene hadde rask fremrykning mot Frankrike og England og det var behov for forsvar der. Dette ble delt med den norske regjeringen 1. juni og 4. juni startet evakueringen. 8. juni var de siste styrene ute. Kvelden 8. juni rykket tyske styrker inn i Narvik og startet demoliseringen av norske styrker. 7. juni forlot kongen, kronprinsen og de fleste av regjeringsmedlemmene Norge. 9. juni ble det forhandlet våpentilstand og ettermiddagen 10. juni ble kapitulasjonsavtalen underskrevet.

# data[].attributes.body
Under slaget var det noen særegenheter sammenlignet med felttoget i Sør-Norge. Kampen skjedde under et relativt lite område, de norske styrkene kunne gjennomrette full mobilisering uten mye forstyrrelser. Allierte opprettet raskt sjøherredømme, noe som gjorde den tyske styrken isolert. Norske og allierte var også mange flere som gjorde at de kunne gjennomføre offensive operasjoner. I starten hadde de allierte luftoverlegenhet, men den ble redusert etter at tyskerne etablerte flyplasser.

# data[].attributes.body
I løpte av krigen ble også den strategiske betydningen av Narvik redusert for Tyskland siden tyskerne erobret jernmalmgruvene i Frankrike og fikk derimot en viktigere betydning for britene. Den tyske marinen mistet ti av sine jagere og en ubåt i slaget som kan ha veid tungt på å ikke gjennomføre invasjonen av Storbritannia. Selv om de allierte og norske klarte i april og mai å stanse den tyske ekspansjon fra Narvik og Bjerkvik, og å presse styrkene bakover og gjenerobre Narvik. Da de allierte måtte trekke seg ut for å forsvare Frankrike og da kampene var over var det til sist tyskerne som hadde Narvik. De norske styrkene holdt ut lenge, men hadde ikke mulighet til å fortsette etter at de allierte trakk seg ut, dette var det flere grunner til. Blant annet trengte de norske mer militært materiell, noe som britene trengte selv. Selv om de norske og allierte ikke hadde Narvik til slutt regnes slaget i Narvik som Hitlers første nederlag. Det kan ikke kalles et tysk tap fordi tyskerne okkuperte Narvik i fem år.

# data[].attributes.attachment_link.title
slaget om Narvik – Store norske leksikon

# data[].attributes.attachment_link.description
Slaget om Narvik var kamphandlingene som fant sted i Narvik og omegn etter den tyske invasjonen av Norge under andre verdenskrig. Kamphandlingene varte fra 9. april 1940 og fram til de norske styrkene startet demobilisering 8. juni og kapitulerte 10. juni.