# data[].attributes.body
Venim dels micos.

El foc va ser abans que les pintures.

La terra es va congelar i algunes espècies van morir.

Es divideix en 3 etapes: Paleolític, Neolític i Edat dels metalls.

Érem els últims de la cadena alimentària.

Amb el sílex feien armes, ganivets i eines.

Amb els anys han anat agafant alçada, la verticalitat: caminar amb 2 cames.

Invents: Primer el Foc, Segon la Roba i Tercer l'escriptura.

Les pintures rupestres servien per organitzar la caça i es feien amb pigments naturals.

Es van posar de peu per buscar menjar (al terra ja no n'hi havia) i mataven els animals per fer-se la roba.

Les primeres cases eren coves.

# data[].attributes.body
Què menjaven a cada etapa?

Quan fa que existeixen els humans?

Quan va passar que el primer mico va començar a evolucionar?

Com van aparèixer noves espècies després de les glaciacions o terratrèmols?

Organització social a cada etapa (nòmades, sedentaris, vivien en grups, sols,...)

Com es feien les primeres cases després de les coves?

L'esperança de vida de cada època.

Què va abans, la caça o la recol·lecta?

Com van poder evolucionar.

Quins animals i plantes més importants hi havia a cada etapa?

Amb què recollien l'aigua?

Com feien les pintures rupestres i per què?

Com es reproduïen?

Perquè se'ls hi han posat aquests noms als diferents Homo?

Quines armes, estris i diferents eines feien servir a cada etapa?

# data[].attributes.body
Una presentació amb diapositives per grup.

Una escenografia al bosc de cada etapa.

Activitat plàstica de Pintures Rupestres.

# data[].attributes.body
Taula 1: Homo sapiens

Taula 2: Homo antecessor

Taula 3: Australopithecus

Taula 4: Homo Neardenthalens

Taula 5: Homo erectus

Taula 6: Homo habilis

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tal com ja saps, la Prehistòria és l'etapa de la historia que abraça des de l'aparició de l'ésser humà (fa uns 2.500.000 anys) fins a l'aparició dels primers documents escrits (cap al 3.000 a C.).

- El Paleolític o edat de la pedra tallada (2.500.000 a. C. - 10.000 a. C.). És el període més gran de la vida de l'home a la Terra. Aquesta etapa se subdividien en:

- El Neolític o edat de la pedra polida (9.000 a. C. - 3.000 a. C.).

Entre les dues etapes, els historiadors han determinat una època intermèdia que designen amb el nom de o Epipaleolític(10.000 a. C. - 7.000 a. C.) i coincident amb una època de canvi climàtic: la retirada dels gels després de l'última glaciació. Aquesta cronologia és aproximada i canvia considerablement d'unes zones a unes altres.

L'etapa final de la Prehistòria, cap al 3.000 a. C., coincideix amb el descobriment de la metal·lúrgia com a tècnica per treballar els metalls.Aquesta etapa rep el nom d'Edat dels Metalls.

Durant segles es va intentar explicar l'origen del món i de l'ésser humà mitjançant mites i llegendes.

En el segle XIX, les idees i les investigacions d'alguns científics van permetre d'iniciar el canvi cap a una explicació científica que ha desvetllat moltes de les incògnites sobre aquestes dues grans qüestions.

El naturalista va formular la Charles Darwin teoria de l'evolució en l'obra " L'origen de les espècies", publicada el 1859.Gràcies a l'observació de la natura i de restes fòssils, és a dir, de restes d'animals i plantes incrustats en les pedres ara fa milions d'anys, Darwin va demostrar que el món dels éssers vius no és estàtic, sinó que canvia constantment.

Darwin explicava el canvi de la manera següent:

-Els individus d'una mateixa espècie no són tots exactament iguals, dins de les espècies hi ha una gran variabilitat.

- Els individus que més bé al medi ambient (per exemple, els que pel seu color es camuflen millor de cara ais depredadors) són els que sobreviuen i es reprodueixen més.La natura fa, doncs, una selecció natural, és a dir, elegeix les característiques que permeten als individus de sobreviure i reproduir-se.

Charles Darwin (1809-1882) va participar en una expedició científica a bord de la nau Beagle amb el propòsit d'elaborar mapes de les costes d'Amèrica del Sud per a la Corona britànica.

Durant els cinc anys que va durar el viatge, Darwin va poder recollir dades sobre les espècies animals i vegetals de la zona, i també de fòssils d'animals i vegetals extingits.La publicació de " L'origen de les espècies" va ser el resultat de les observacions que va realitzar en aquell viatge.

La teoria de Darwin es va enfrontar al rebuig dels qui opinaven que aquestes idees sobre l'origen dels éssers vius no eren compatibles amb una concepció religiosa de la vida.

Els creacionistes interpretaven textualment les Sagrades Escriptures, afirmaven que tots els éssers vius van sorgir per un procés de creació divina i que no havien patit cap modificació considerable.Si certes espècies s'havien extingit era a causa d'algunes de les catàstrofes que descriu la Bíblia.

La teoria de Darwin no va poder explicar el perquè de la variabilitat dins les espècies ni com es transmetien els trets favorables d'una generació a una altra.

Al cap d'uns anys, els estudis de (1822-1884) sobre l'herència dels caràcters, que van ser el punt de partida per a les investigacions de Gregor Mendel genètica posteriors, van donar la resposta a aquestes qüestions.

A mitjan segle XIX, alguns científics van considerar que, com qualsevol altre ésser viu, l'espècie humana era el resultat d'un procés evolutiu.

Darwin va proposar en " L'origen de l'home" (1871) que l'ésser humà descendia d'un grup de mamífers intermedis entre simis i humans.

Les investigacions posteriors, basades en les troballes de restes humanes fossilitzades, han permès d'establir els passos o etapes de¡ procés d'hominització o procés evolutiu que duu fins a l'ésser humà actual.

Els científics consideren que l'ésser humà actual descendeix dels homínids, i aquests, juntament amb els ximpanzés i els goril·les, d'un avantpassat comú.

Els homínids tenien les característiques següents:

ü Caminaven en posició erecta, a diferencia dels seus avantpassats. L'adopció del va tenir unes conseqüències fonamentals per als homínids:

ü La presencia de restes de cultura material és un tret fonamental per detectar la presencia de restes d'homínids en els jaciments.

ü Els homínids van aparèixer a l'Àfrica , concretament a la zona de Rift Vaíley i, des d'allà, es van estendre per l'Àsia i Europa.Posteriorment van arribar a Amèrica i Oceania.

De la espècie més antiga a la més moderna són:

Australopithecus són els més nombrosos d'aquests fòssils. Si bé dins del grup existeixen moltes variants, es pot dir que es tracta d'éssers d'aspecte molt primitiu en els quals es barregen els caràcters humans i els simiescos.

Uns dels exemplars més antics d'australopitecs apareguts recentment a Etiòpia es remunten a fa 4.000.000 d'anys (afarensis), 3.000.000 (robustus), 1.600.000 ( africanus) i s'accepta per als més moderns una antiguitat de 500.000 anys.

Les seves característiques més comuns són:

§ Bipedisme per la forma de la pelvis.

§ Hàbitat la sabana africana.

§ Alimentació omnívora i possiblement carronyaire

els primers fòssils apareguts, van ser al barranc Homo habilis d'Olduvai (Tanzània), on ja s'havien descobert restes d'australopitecs, presenten un caràcter més "humà" que aquestes i han rebut dels seus descobridors, els esposos Leakey, amb una antiguitat d'1.800.000 anys, capacitat craniana de 700 cm ³ mandíbula i mà més semblants a les de l'Homo sapiens que les dels australopitecs.Segons molts especialistes, aquests fòssils ja pertanyen al gènere Homo i, per tant, difereixen clarament dels australopitecs degut a les restes culturals trobades:

§ Eines de pedra: Choppers, còdols treballats per una cara, per obtenir una part tallant.

Aquests fòssils humans tenen dates realment allunyades de nosaltres (un miliód'anys per als més antics, uns 500.000per als més moderns).Aquí també es troben tipus diferents de fòssils humans que han estat agrupats amb el nom comú Homo erectus d'Homo erectus.El conjunt més nombrós és el format per les restes extretes a partir de 1923 de la cova de Zhouloutian (prop de Pequín).Aquest tipus humà va ser anomenat Sinanthropus pekinensis i presenta aquestes característiques:

Presenten caràcters semblants al Sinanthropus uns altres fòssils apareguts, a Java (Pithecantropus erectus), a Algèria (Atlanthropus mauritanicus).

Homo sapiens neanderthalensis amb unaantiguitat que oscil·la entre uns 100.000 anys, els més antics, i uns 30.000 els més moderns.Es tracta de restes humanes que presenten les diferencies físiques següents respecte al tipus humà actual:

-Capacitat del crani semblant a la de l'Homo sapiens (1.450 cm ³ però amb certes diferencies de forma (front enfonsat, absència de barra, arcs superciliars molt sortits, etc.).

Els primers fòssils d'aquest grup que van ser estudiats van aparèixer a Europa (l'Homo sapiens neanderthalensis), si bé més endavant es van descobrir fòssils semblants a diversos llocs d'Euràsia i d'Àfrica.

presenten uns caràcters físics pràcticament idèntics als de l'home actual.Aquests fòssils ja apareixen diferenciats en distants races, les mes conegudes de les quals són les descobertes a Europa (raça de Homo sapiens sapiens Els fòssils humans més moderns que es coneixen Cromanyó, de Grimaldi, de Chancelade, etc.). Totes han estat sempre incloses dins l'actual grup humà: l'anomenat pels naturalistes Homo sapiens sapiens. Els més antics d'aquests fòssils es remunten a uns

40.000 anys enrera.

L'ésser humà actual pertany a l'espècie Homo sapiens sapiens.

Els homes i les dones de¡ Paleolític van viure en unes condicions difícils i es van haver d'adaptar a alguns canvis climàtics importants que van condicionar o induir a variar molts dels aspectes de la seva vida.

Durant el hi va haver glaciacions i períodes interglacials o d'augment de la temperatura i de retirada dels gels.Aquests canvis climàtics van provocar que en les èpoques de desglaç es produís un augment del nivell del mar, que va ocupar amplies zones costaneres.

A l'Era Quaternària, es van produir quatre glaciacions (Europa Central i Occidental ):

Per assegurar la pròpia supervivència, els homes i les dones del Paleolític practicaven una economia depredadora.Això significa que no produïen els béns que consumen, sinó que els agafaven directament de la natura.Els grups es desplaçaven per buscar aliment, és a dir, tenien una forma de vida nòmada.L'aliment s'obtenia de la recol·lecció de fruits silvestres, arrels, larves, ous, crustacis, i de la caca ila pesca.

L'observació de les tècniques de caça utilitzades pels pobles que avui tenen una economia primitiva també ha permès de precisar quines devien ser les tècniques aplicades pels caçadors paleolítics per proveir-se de carn.

Sembla probable que la caça d'animals petits, la caça col·lectiva amb trampes (estimbada d'animals, fosses excavades i recobertes, conducció d'animals cap a zones pantanoses) i l'aprofitament de la carronya fossin les maneres més comunes d'aconseguir carn en el Paleolític Inferior i Mitjà.

Els homes i les dones de¡ Paleolític s'organitzaven en grups reduïts.Habitaven en les cavernes, en les èpoques més fredes, o en petits campaments de cabanes rudimentàries construïdes amb branques, fang, pedres, pelis i ossos d'animals, en els períodes més càlids.

La col·laboració de tots els membres era imprescindible per a la supervivència dels grups i la feina s'havia de repartir entre tots, tenint en compte l'edat i el sexe.

La divisió del treball per sexes, és a dir, l'especialització en determinades tasques segons el sexe, s'ha intentat explicar per la menor mobilitat de les dones durant el període de gestació.Per aquest motiu s'ha pensat que les dones duien a terme fonamentalment les tasques de recol·lecció, mentre que els homes joves es dedicaven a la caça.Les escenes d'algunes pintures paleolítiques confirmen aquesta divisió.

Probablement, també hi va haver alguns membres dels grups dedicats als aspectes rituals i altres deviendestacar per la seva perícia en la caça o per la seva destresa tècnica.Però aquestes societats probablement van ser molt igualitàries ino hi ha indicis de diferencies considerables en les condicions de vida dels seus membres.

La capacitat per fabricar instruments va ser un dels elements clau per entendre l'adaptació dels homínids a mitjans diversos en dures condicions ambientals, tal com hem pogut veure.

Tradicionalment, hom ha considerat l'Homo hàbiliscom el primer fabricant d'instruments.Les últimes investigacions semblen demostrar que ja l'Australopithecus, encara que amb tècniques molt matusseres, era capaç de tallar algunes pedres i, per tant, de fabricar instruments.

Els instruments més antics que es van fer servir en el Paleolític eren pedres tallades obtingudes a partir d'un nucli de sílex (quarsita) o un altre material dur.La talla es feia per és a dir, colpejant una pedra amb una altra, o per tècnica que permetia d'obtenir resquites i fabricar objectes punxeguts.

En el Paleolític Superior també es van fabricar instruments d'os, vori i fins i tot agulles, arpons, penjolls, mànecs, llances i altres objectes.

Podem suposar que els homes i les dones de¡ Paleolític van intentar explicar-se molts dels fenòmens que observaven en la natura: la successió d'estacions, les formes de la Lluna, les pluges i els llamps, el creixement de les plantes.Segurament també es deurien qüestionar sobre el misteri de la vida i la mort.

8.1. Les pintores rupestres

Les pintures rupestres són pintures sobre roca, a l'aire lliure o en coves.Aquestes pintures es van fer durant l'última etapa del Paleolític (Paleolític Superior) i durant el Mesolític.

Sovint, les pintures aprofiten les rugositats de les roques, de manera que es converteixen en veritables Altres vegades els relleus s'han aconseguit esculpint la roca.També és freqüent de trobar figures

A més de tenir un indubtable valor artístic, aquestes pintures són una font històrica fonamental per conèixer diversos aspectes, tant de la vida d'homes i dones com de¡ medi ambient del Paleolític.

Els pigments per fer les pintures s'obtenien de substàncies naturals.El marró i el negre, per exemple, s'aconseguien del carbó de fusta.

Aquests colors s'aplicaven en forma sòlida o bé en forma líquida. Alguns productes, com ara la mel o la clara d'ou, es feien servir com a aglutinants dels pigments i juntament amb l'elevada humitat de l'ambient, han contribuït a la conservació d'aquestes pintures fins avui.

La diversitat de tècniques en la realització de les pintures és considerable i ha dut alguns autors a parlar de diferents escoles de pintura:

En molts jaciments paleolítics s'han trobat figuretes que representen cossos femenins en els quals les parts relacionades directament amb la reproducció (malucs, panxa i pits) tenen un gran volum.El rostre i la resta del cos no estan tractats amb gaire detall.

Entenem per art mobiliari el conjunt d'objectes de la vida quotidiana que presenten algun tipus de decoració artística i els objectes transportables, de mida reduïda, amb una funció purament ornamental o desconeguda per nosaltres.

La conquesta de la Terra

Els primers fòssils tenen una antiguitat de uns 620 milions d'anys, van sortir em el moment de l'aparició dels esquelets durs.

La selecció natural farà un procés de canvis en els individus i en les espècies, afavorint l'adaptació al medi ambient e incrementant les possibilitats de sobreviure i de reproducció.

Amb el temps la població varia i d'un trons comú sortiran branques diferents , però mantenint en molts moments un mateix codi genètic ( bactèria, enciam , percebe, home, ...)

Procés de l'aparició de la vida a la Terra:

§ Vida a les aigües (protecció de les UVA del Sol) amb la producció d'oxigen i la formació de l'ozó.

§ Fa 400 milions d'any durant el Silúric, van aparèixer els animals amb espina dorsal, les plantes a terra ferma amb una convivència amb els antròpods primitius (escorpins, ...).

§ Fa 345 milions d'anys durant el Demònic, van aparèixer els amfibis i els rèptils (vertebrats), la seva reproducció és amb ous.

§ Durant l'era Terciària, a partir de 66 milions d'anys (Paliocen) es van diversificant els mamífers i al voltant de 55 milions d'any (Eocen) van aparèixer els primats que vivien als arbres.

Antropoides HominoidesAntropomorfes

L'evolució del que podem considerar ésser humà, es dona a partir del Pliocènfa uns 5 milions d'anys amb els primers homínids. En la seva evolució podem destacar tres etapes.

L'evolució primer física i posteriorment cultural, va permetre a l'ésser humà el control del planeta, adaptant-se i controlant el territori.

# data[].attributes.attachment_link.title
La Prehistòria i els origens de l’èsser humà

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La línia d'evolució que condueix a l'home actual s'ha pogut reconstruir gràcies a les restes fòssils trobades, entre les quals destaquen:

L' A ustralopitec. Significa "home del sud": va viure al sud d'Àfrica fa uns 6 milions d'anys. Considerats com a pre-homínids, els australopitecs eren d'escassa estatura,no superior a 1,5 m, poc pes i tenien poca capacitat cranial molt allunyada de la de l'home actual i molt propera a la del goril·la, o la del ximpanzé.

L' Homo habili s. Va conviure amb l' ausralopitec probablement durant milers d'anys. Les seves primeres restes apareixen fa aproximadament 2,5milions d'anys, i se'l pot considerar el primer homínid. La capacitat cranial era ja una mica superior i la mà, més robusta, sembla que era capaç de tallar la pedra i de fer servir eines. Probablement van ser els Homo habilis els autors del gran nombre de còdols tallats que s'han trobat repartits per tot el continent africà.

Dos trets d' intel·ligència indiquen una frase del proces d'evolució propera a l'home: l'augment del volum físic en general i, sobretot, de la capacitat cranial;i la conquesta de la posició erecta, que permet deixar lliure la mà per crear i fer servir eines.

L' Homo erectus.Les primeres restes daten de fa 1,5 milions d'anys, i sembla que en fa 100.000 que es va extingir. L'alçada oscil·lava entre 1,6 i 1,7 m, i la capacitat cranial entre 750i 1.250 cm.

Ja coneixien el foc i van fabricar els primers utensilis de pedra tallada.

Son homo erectus els sinantrops trobats a la Xina, els pitecantrops de Java i els atlantrops del nord d'Àfrica.

L'homo habilis i l'Homo erectus van viure durant el paleolític inferior.

L' Homo sapiens. Aparegué fa uns 100.000 anys a Europa, és a dir, va viure durant el paleolític mitjà. El seu esquelet era ja molt semblant al de l'home actual. feia prop de 1,55 m i tenia una capacitat cranial que utilitzava entre els 1.300 i els 1.450 cm. La cara més evolucionada que la dels seus antecessors, conservava encara trets simiescos: front fugisser, mandíbula prominent i absència de mentó. Tallava el sílex en forma de penques, que feia servir com a armes o eines. És possible que amb ell ja apareguès l'art, ja que s'han trobat restes d'ocre vermell esmolats com a llapis o reduïts a pols en jaciments de l'època. També pot ser que cregués en l'existència d'una altra vida, ja que enterrava els morts amb aliments, armes i utensilis.

L' Homo sapiens sapiens. Aparegué fa uns 40.000 anys encara que hi ha restes que evidencien que pot ser molt anterior, és a dir, al començament del paleolític superior. Representa el final de l'evolució que condueix a l'home actual, del qual a penes es diferencia.

Tenia un cervell tan voluminós com el de l'home de la nostra època; era alt, d'1,80 m en molts casos, el front era alt, i tenia el mentó pronunciat.

El tipus més representatiu va ser l'home de Cromanyó, que va viure a França.

# data[].attributes.attachment_link.description
Durant segles es va intentar explicar l'origen del món i de l'ésser humà mitjançant mites i llegendes. En el segle XIX, les idees i les investigacions d'alguns científics van permetre d'iniciar el canvi cap a una explicació científica que ha desvetllat moltes de les incògnites sobre aquestes

# data[].attributes.attachment_link.description
Evolució dels homínids . paleolític - Download as a PDF or view online for free

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Te explicamos qué es la evolución del hombre y cuándo tuvo inicio este proceso. Además, las distintas etapas de la evolución humana.

¿Qué es la evolución del hombre?

La evolución humana u hominización es el nombre que recibe el proceso gradual e histórico de cambio biológico de los ancestros más primitivos ( Australopithecus sp.) del ser humano hasta la aparición de nuestra especie tal y como hoy la conocemos ( Homo sapiens).

Este proceso tuvo inicio hace 5 a 7 millones de años en el continente africano, con el surgimiento del ancestro común entre el ser humano (las especies del linaje homínido) y los chimpancés ( Pan troglodytes).

Estrictamente hablando, cuando se habla de seres humanos nos referimos exclusivamente a los Homo sapiens, aunque no hayamos sido los únicos integrantes del género Homo.

Antes de nosotros (durante nuestra prehistoria) existieron numerosas especies que hoy se encuentran extintas pero que presentaban numerosas similitudes físicas, biológicas y comportamentales.

La evolución humana tuvo su punto inicial cuando una población de primates del noroeste de África se dividió en dos linajes que evolucionaron de modo independiente: uno de ellos permaneció en los árboles, mientras el otro se adaptó a la llanura.

Debido a presiones ambientales, las generaciones siguientes de este último linaje desarrollaron el bipedismo, o sea, la capacidad de caminar sobre los dos miembros inferiores, liberando así a los miembros superiores que vendrían a ser luego manos, para manipular herramientas.

El estudio de este proceso se dio gracias a la arqueología, paleontología, geología y otras ciencias semejantes, pero sobre todo gracias al surgimiento de los estudios de Charles Darwin y de la Teoría del origen de las especies, que vino a suplantar al creacionismo o a la generación espontánea como la mayor explicación humana respecto a sus orígenes.

Ver además: Paleolítico

Etapas de la evolución humana

La evolución humana comprende el surgimiento de las siguientes especies principales (existieron otras menores que no formaron parte vital del árbol evolutivo):

Ardipithecus. Vivió en el este de África hace entre 4 y 6 millones de años. El Ardipithecus está cerca de la "raíz" del árbol familiar humano. La forma de los huesos fósiles de los dedos del pie sugiere que caminó erguido. El Ardipithecus dio origen al Australopithecus, un género que incluye varias especies que vivieron hace entre 4 millones de años y 1 millón de años. Tanto el Ardipithecus como el Australopithecus tienen brazos más largos, piernas más cortas y cerebros más pequeños comparados con los humanos modernos.

Australopithecus anamensis. Existió entre hace 4,2 y 3,9 millones de años. Esta especie, que tiene una mezcla de características parecidas a simio y humano, evolucionó del Ardipithecus. Una comparación de los tamaños corporales y dientes caninos de macho y hembra del A. anamensis revela dimorfismo sexual, notables diferencias entre los dos sexos de la misma especie. Un fósil del hueso de la pierna, la tibia, indica que el A. anamensis tenía una postura erguida y era bípedo, aunque quizá también forrajeaba en los árboles. Por ende, el bipedismo ocurrió temprano en la evolución humana y también pudo haber sido la primera adaptación humana.

Australopithecus afarensis. Probablemente evolucionó directamente del Australopithecus anamensis. En África se han descubierto muchos fósiles de restos esqueléticos de este grupo, incluyendo un esqueleto notablemente completo de 3,2 millones de años de antigüedad, llamado Lucy. El cráneo tenía un cerebro relativamente pequeño, arcos superciliares pronunciados y una mandíbula sobresaliente con grandes dientes caninos. Fueron un grupo variado y exitoso de especies que se enfrentaron a un cambio climático intenso en la sabana de su época.

Homo habilis. Es el primer homínido que tuvo suficientes características exclusivamente humanas para poder colocarse en el mismo género que los humanos modernos. El género Homo se caracteriza por su capacidad de desarrollo de herramientas de piedra, y el primero de ellos existió en África hace 2,2 millones de años. Su capacidad craneal no superaba los 800 cm³ y tenía premolares y molares más pequeños que los de los australopitecinos. Habría compartido época con el Homo rudolfensis, u a menudo se los considera una misma especie.

Homo ergaster. Se cree que evolucionó a partir de habilis. Homo ergaster fue la primera especie humana en salir de África hace 1,8 millones de años y colonizar otros territorios, gracias a lo cual sirvió a su vez de eslabón entre otras dos especies venideras: el Homo erectus (en China y extremo oriente) y Homo cepranensis u Homo antecessor (en Europa).

Homo erectus. Inicialmente los fósiles que ahora se clasifican como Homo ergaster fueron considerados por algunos científicos como Homo erectus Habitó en Asia hace 1,8 millones de años, hasta su extinción hace 300.000 años. Se cubría con pieles de animales y fabricaba diversas herramientas de piedra, además de cocer sus alimentos, pues habría domesticado el fuego. Esto imprimiría cambios profundos en su musculatura y su sistema digestivo, así como formas más complejas de socialización que habrían requerido entonces un lenguaje articulado. El Homo erectus es el primer homínido que tiene menos diferencias entre los sexos.

Homo antecessor. De mayor altura y cerebro todavía pequeño en comparación con el Homo sapiens, fueron el primer eslabón humano europeo, que sirvió de peldaño entre el Homo ergaster y el Homo heidelbergensis, y tal vez sea el único ancestro común entre los humanos modernos y el Homo neardenthalensis. Existió desde hace aproximadamente 1,2 millones de años hasta hace 800,000 años. Los sitios donde se encontraron fósiles de antecessor muestran numerosos cortes sobre huesos humanos, lo que sugiere que estos humanos primitivos practicaban el canibalismo.

Homo heidelbergensis. Apareció hace aproximadamente 600.000 años y existió hasta hace más o menos 300,000 años, quizá descendió del Homo antecessor. Tenía un gran cráneos de 1200 cm³ y mandíbulas salientes, mayor apertura nasal y, posiblemente, un primer lenguaje simbólico. Sus primeros fósiles se hallaron cerca de la ciudad alemana de Heidelberg, y de allí su nombre.

Homo rhodesiensis. Surgió hace 600.000 años en África, tenía una capacidad craneal más elevada, entre 1280 y 1325 cm³, y rasgos comunes con el Homo erectus, Homo ergaster y antecessor. Sin embargo, sus rasgos apuntan ya más al futuro H. sapiens que a las especies que le fueron contemporáneas, por lo que se trataría de nuestro antecesor directo.

Homo neanderthalensis. El famoso "hombre de Neandertal" habitó Europa, Oriente próximo y Asia central hace más o menos entre 250.000 y 28.000 años, y su extinción se dio por causas desconocidas. Sin embargo, al haber compartido época con el Homo sapiens, se piensa que la selección natural y la competencia habría favorecido a este último. Aun así, muchos humanos de hoy poseen índices genéticos de Homo neanderthalensis, por lo que el cruce entre especies no ha debido ser inusual. Los neandertales tenían constituciones fornidas y bajas. Sus rostros se proyectaban ligeramente, sus barbillas y frentes retrocedían, y tenían arcos superciliares pronunciados y mandíbulas pesadas; sus cerebros y dientes frontales eran más grandes que los de los humanos modernos y tenían grandes cavidades nasales. La existencia de esqueletos de ancianos y de algunos con fracturas curadas puede demostrar que los neandertales se ocupaban de los viejos y los enfermos, indicio de avanzada cooperación social. Aparentemente tenían rituales, posiblemente de significado religioso, y en ocasiones enterraban a sus muertos.

Homo sapiens. Es el ser humano como lo conocemos y surgió en dos tandas. Los humanos premodernos, cuyos cráneos no eran todavía del todo esféricos, tenían frente vertical y bóveda alta, y habitaron África (Etiopía, Israel, Marruecos y Sudáfrica, principalmente) hace entre 315.000 y 100.000 años. Los humanos modernos estaban dotados de comportamiento y fisonomía moderna, y los primeros restos datan de hace entre 195.000 y 140.000 años. Hace unos 30.000 años, los humanos anatómicamente modernos eran los únicos miembros del género Homo que quedaban. Esta especie habría conquistado el mundo entero, extinguiendo activa o accidentalmente al resto de las especies del género Homo y deviniendo en la humanidad que conocemos hoy.

Sigue con: Origen del ser humano

Referencias

Biología: Solomon E., Berg L., Martin D. (2013) 9ª Edición. Editorial Cengage Learning.

# data[].attributes.attachment_link.title
Evolución del hombre - Concepto y etapas

# data[].attributes.attachment_link.description
Evolución del Hombre ✓ Te explicamos qué es la evolución del hombre y cuándo tuvo inicio este proceso. Además, las distintas etapas de la evolución humana...

# data[].attributes.attachment_link.title
LA EVOLUCIÓN DE LOS SERES HUMANOS. Del Australopithecus al homo sapiens sapiens| Videos Educativos

# data[].attributes.attachment_link.title
LA EVOLUCIÓN DE LOS SERES HUMANOS. Del Australopithecus al homo sapiens sapiens| Videos Educativos