# data[].attributes.body
הסרטון הזכיר לי את הימים הראשונים אחרי שעברנו דירה כשהייתי בת 8. עברנו לגור בשכונה חדשה בפתח תקווה ולא הכרתי אף אחד. אני זוכרת את הפעם הראשונה שירדתי לשחק למטה מתחת לבניין וראיתי קבוצה של ילדים משחקת בכדור. הסתכלתי עליהם והרגשתי לא שייכת והיה לי מאוד קשה לגשת ולבקש להצטרף. לא היה פה עניין של דחייה, אך הרגשתי את זה שהם קבוצה ואני בצד. גם כהשתחלתי את שנת הלימודים בכיתה ג החדשה, היה לי קשה בהתחלה כשכולם כבר מצוותים לזוגות ו/או קבוצות.

# data[].attributes.body
הסרטון מאוד מרגש ומעלה בי זיכרון ילדות שבכיתה ד' הגעתי לבית הספר עם פלטה בשיניים והדיבור קצת השתבש וילד אחד צחק עליי מול המון ילדים

# data[].attributes.body
הסרטון מאוד מרגש, זכרון ילדות שלי הוא כאשר בכיתה ג' עברתי לביה"ס חדש ומאוד היה קשה לי לייצור חברות חדשה כי אני הייתי מאוד ביישנית ומאוד התגעגעתי לחברותי הישנות. לאט הצלחתי לפתח חברויות חדשות.

# data[].attributes.body
הסרטון מאוד מרגש, ההרגשה הזאת  לא יפה מאוד שהרגשתי אותה כאשר הייתי בת 5 עד היום אני זוכרת אותו שהייתי דחויה מהחברות שלי , היה לי הרבה ביטחון עצמי אז זה לא השפיע עליי ולא כל הזמן הרגשתי שאני דחויה לפעמים .
הביטון בעצם הוא עוזר מאוד להתגבר על התחושה הזו, שהחברות שלי בגן הן ניסו להתקרב ממני.
לכן טוב לגדל את ילדינו ולפתח בהם ביטחון ואמונה עצמית

# data[].attributes.body
כשהיתי בת 9 הייתה לי חוויה קשה מאוד נשברה הרגל שלי ולא יכולתי ללכת לבית הספר תקופה ארוכה כמעט חודש בתקופה הזאת הרגשתי שאני לבד לו למדתי כלום ואחרי שחזרתי הרגשתי שהתלמידים לו מתקרבות ממנו בגלל שאני לו יכולה להשלים את החומר שהתלמידים למדו אותו וחשתי שאני לבד ובגלל החוויה הזאת עשיתי מאמץ ולמדתי כל החומר לבד ויכולתי להיות מוצלחת בכל הלימודים בהמשך הייתי חברה לכל תלמידות הכתה

# data[].attributes.headline
מיכל דגמי ועמית שטרנפלד 

# data[].attributes.subject
מיכל דגמי ועמית שטרנפלד 

# data[].attributes.body
אני מחנכת בכיתת לקויות למידה ויש לי תלמיד שיש לו קושי חברתי, הוא כל הזמן צועק על הילדים ומתווכח איתם וזה מגיע למצב שלא רוצים לשחק איתו והוא רוצה מאוד להיות חבר שלהם ומנסה ליזום אנטראקציות חברתיות. החיבור עם הילדים הנוספים מגיע העיקר לאחר התערבות שלי שזה קורה כל הזמן. סרטון זה הזכיר לי את התלמיד שלי שהוא כל כך מנסה ומאוד קשה לו ורק כשאני מתערבת זה עוזר לו.

# data[].attributes.headline
זיכרון חברתי - חיה 

# data[].attributes.subject
זיכרון חברתי - חיה 

# data[].attributes.body
יכולתי מאוד להזדהות עם יהב.
בתור תלמידה בבית הספר היסודי שלמדתי הרגשתי שאני נלחמתי על המקום החברתי שלי. תמיד הייתי זאת שצריכה לשאול אם להשתתף במשחקים חברתיים, והרגשתי שמאוד קשה לי להתחבר לתלמידים בכיתה. בסופו של דבר כל ילדה/ה רוצה להרגיש שייך/כת ולי לא הייתה את ההרגשה הזאת בתור תלמידה.

# data[].attributes.body
בכיתה ה' עברתי ללמוד בבי''ס חדש, תלמידות הכיתה נהגו מדי הפסקה לשחק במשחקי קפיצה על גומי. הצטרפתי למשחק, אך במהרה אחת הבנות טענה שאינני מכירה את הכללים ושאני מרמה בלי הפסקה ומאחר והיא זאת שהביאה את הגומי מהבית, היא לא מעוניינת שאני אשחק איתן, וכך, יצאתי מהמשחק ונותרתי לבדי.
עד היום אני זוכרת את זה...

# data[].attributes.headline
ליאור מילפלדר פרנקו, עדי פוגל עדיה ושיר ששון

# data[].attributes.subject
ליאור מילפלדר פרנקו, עדי פוגל עדיה ושיר ששון

# data[].attributes.body
ביסודי, בכיתה ה-ו הצטרף אלינו לכיתה ילד עם בעיות התנהגות ובעיות חברתיות במטרה לתת לו הרבה להיות חלק מהכיתה ולהגדיל את מעגל החברים. אני זוכרת שהחוויה הזאת לימדה אותי יותר לקבל את האחר, אפשר לי להכיר יותר אוכלוסיות שונות שלא יצא לי להכיר לפני ולעזור איפה שיכלתי.

# data[].attributes.headline
הילה גואטה וגיתית נבו 

# data[].attributes.subject
הילה גואטה וגיתית נבו 

# data[].attributes.body
לפני שנתיים היה אצלי בגן ילד על הספקטרום בתפקוד גבוה שנשאר שנה נוספת עקב קשיים חברתיים ורגשיים. כל השנה הצוות עסק רבות במטרות רגשיות חברתיות ויצירת סביבה תומכת והזדמנויות לאינטראקציות חברתיות. הילד היה מאוד יצירתי בכל הקשור לבניה ויצרנו עבורו קבוצה בעלת מאפיינים משותפים שדרך הבניה יצרו חברויות בטוחות עבורו ובסוף השנה גילינו שברישום לכיתה א' רשמו אותו 4 ילדים. מכאן נראה שתוכנית ההתערבות אותה בנינו צלחה.

# data[].attributes.headline
זיכרון חברתי

# data[].attributes.subject
זיכרון חברתי

# data[].attributes.body
מצבי החברתי במהלך השנים השתנה. היו ימים שהרגשתי דחויה חברתית והיו ימים שהייתי מלאת חברים. אבל ההרגשה שאף אחד לא רוצה לשחק איתך לצערי, זו הרגשה שחקוקה.
בנוסף, יש לי תלמיד בשילוב. שמסתובב בודד במהלך ההפסקות. הבדידות הזו הופכת אותו לעצבני ולעתים, אלים. כאשר אני שואלת אותו מדוע התנהג כך או אחרת הוא אמר שהרגיש בודד :(

# data[].attributes.body
מגיל חצי שניה אני מרכיבה משקפיים, לא סבלתי מדחייה חברתית, אך עדיין זכורה לי סיטואציה בה ישבנו כל ילדי הגן על השטיח מול הגננת, התקיים דיון וילד שישב לידי העיר לי והעליב אותי מאחר ואני מרכיבה משקפיים. חזרתי הביתה וסיפרתי לאמא שלי. לא זכור לי משבר בעקבות זה, אך עצם העניין שאני זוכרת את האירוע מוכיח כי הדבר פגע בי והפריע י מאוד.

# data[].attributes.body
כשהייתי בת 7 נהייה לי שיתוק בפנים בצד שמאל, נעדרתי הרבה מהלימודים בגלל בדיקות וכאשר הייתי מגיעה חברים שהיו איתי מהגן החלו להתרחק ולהצטרף ל"צחוקים" של ילדים אחרים עליי רק בגלל שהייתי נראית שונה

# data[].attributes.body
בכיתה א' ביקשתי להשתתף באיזה משחק חברתי עם 2 בנות מהכיתה והן אמרו שאני לא יכולה להצטרף כי אני רוסייה, וצחקו עליי. בהמשך אחת מהן נהייתה חברה טובה שלי :)

# data[].attributes.body
אני חושבת שכל אחד יכול להתחבר למה שקרה בסרטון. אין מישהו שלא חווה דחייה על ידי מישהו שלא רצה לשחק איתו, לשתף אותו, להיפגש איתו. בוודאי שהסרטון מעלה זיכרונות מודחקים משנות הילדות, וגם משנות הבגרות

# data[].attributes.headline
זיכרון חברתי

# data[].attributes.subject
זיכרון חברתי

# data[].attributes.body
לפני שנתיים התחלתי לעבוד בכיתת אוטיזם ואני חווה הרבה את הילדים שלי בכיתה מנסים ליצור סיטואציות חברתיות בדרך שונה, לא תמיד הם מקבלים מענה כמו שהיו רוצים כי עדיין לא רכשו את הדרכים הנכונות לעשות זאת. אני בתור המחנכת שלהם הרבה פעמים חווה את זה ככאב אישי. למרות שהתלמידים שלי עוד בשלב שהם מזהים דחייה חברתית.