# data[].attributes.attachment_caption
GIF extret de la pel·lícula "Dead Poets Society" (1989).

# data[].attributes.body
Les classes estan formades per uns 20/30 alumnes, els quals estan agrupats estratègicament segons l’espai a l’aula i el comportament d’aquests. A segon d’ESO, per exemple, estan disposats en parelles per a millorar la concentració dels alumnes. La resta de cursos de secundària sí que estan agrupats en taules de 4/5 persones. Si els alumnes són més problemàtics i no faciliten la dinàmica de les classes ni la concentració dels seus companys/es, se’ls pot disposar una taula sola en una cantonada de la classe. Tant el streaming, com el tracking i el setting[1] són, d’aquesta manera, presents a les aules.

Les normes del grup classe varien segons el professor/a que estigui a l’aula. Generalment, no se’ls permet aixecar-se ni canviar-se de lloc, com tampoc ser sorollosos i/o parlar excessivament amb els companys—tot i que depenent del/a docent i de si són més permissius o no, els alumnes actuen d’una forma o una altra. Quan s’arriba a tres incidències, l’alumne/a pot ser expulsat de la classe i enviat a la sala de professors a fer el treball manat a l’assignatura, a part de comunicar l’incident a les famílies per mitjà de les agendes escolars. També s’utilitzen els sistemes de punts si hi ha qualsevol actitud fora de la norma que es torna repetitiva i dificulta el seguiment de la classe.

Pel que fa a la prevenció, gestió i resolució de conflictes, el centre destaca la presència del diàleg per a la correcta intervenció en aquestes situacions problemàtiques. Per a prevenir, s'impulsen xerrades, treballs i activitats a classe, donant especial importància als rol dels alumnes com a possibles testimonis dels fets. Com a exemple, hi va haver un incident al pati unes setmanes abans que arribés al centre i des de llavors els professors/es van controlant al grup pertinent durant les estones d’esbarjo i estan atents a qualsevol indici de violència, per petita que sigui. A classe, aquest grup està separat i la forma que tenen d’intentar solucionar el conflicte és informant les famílies i intentant que molestin el menys possible a la resta de companys. També, es va arribar a expulsar a un d’ells uns quants dies i se’ls va deixar sense anar a una de les excursions. Si hi ha algun cas d’alumne amb NEE o alguna sospita que pot ser-ho, la CAD del centre estudia els casos i elabora plans d’intervenció adients amb l’ajuda de professionals de l’entorn i el contacte freqüent amb les famílies. A més, si algun alumne/a es troba malament o li ha passat alguna cosa que li dificulti el fet d’estar a classe, es truca immediatament a les famílies per a informar-los i, si escau, per a que vinguin a buscar-lo/la.

Respecte a la idoneïtat i les dificultats, el centre segueix de forma força fidedigna la nova llei de la LOMLOE i és important destacar aquest fet perquè el seu context socioeconòmic no és el més ideal i la implantació de la llei ha estat recent. Per tant, quan diuen que estan en constant canvi i actualització és correcte. Sobretot, destacaria la relació que tenen professor-alumne/a, ja que, encara que els estudiants es comportin regular a l’aula, fora d’aquesta mostren molt de respecte i mantenen una relació cordial en la qual es pot veure l’estima i la preocupació per l’altre. Com a dificultat primordial, destacaria el que costa fer una classe sense haver d’estar interrompent-la pels comportaments d’alguns estudiants. Els professors/es fan el que poden per impartir els seus temaris amb el seu propi bagatge i coneixements de gestió d’aquestes situacions.

[1] El streaming i el tracking és l’agrupació per nivells a les aules. El setting, per una altra banda, és la desigualtat que es crea a l’hora de situar els estudiants d’una manera determinada a l’aula.

# data[].attributes.body
Els alumnes del centre es caracteritzen sobretot per la seva diversitat. En una mateixa classe hi poden haver estudiants àrabs, llatinoamericans, sud-americans, europeus (Països Baixos, Polònia, Ucraïna, etc.)—o d'orígens familiars diversos—, en comparació amb els nascuts  a Catalunya, que també n’hi ha al centre, però en menor mesura. Així mateix, són alumnes amb comportaments prototípics de l’adolescència (desobedients, esvalotadors, vulnerables, etc.) i un nombre important d’aquests sol mostrar-se desinteressat i desmotivat. El nivell de coneixements i de competències que tenen és entre mitjà i baix. En el cas de l’anglès, hi ha molts d’ells que tenen un nivell molt baix.

D’altra banda, la interacció professorat-alumnes acostuma a ser respectuosa, mentre que la d’alumne-alumne és molt informal i pròpia de les relacions entre iguals, en les quals es dona la presència de burles i/o gracietes, encara que sigui innocentment. Es nota que respecten la figura del docent, sobretot fora de l’aula, quan s’han d’adreçar a ells/es i els han de consultar dubtes o els comenten preocupacions personals. El contacte freqüent professor-alumne/a, principalment per ser un petit equip docent, enforteix els lligams i converteix als docents en una mena de figura paternalista que els cuida i s’interessa per les seves inquietuds sense sobrepassar el límit. No obstant això, l’alumnat sol distreure’s amb facilitat a l'aula i sol aixecar-se de la taula i posar-se a parlar amb altres companys/es quan han de fer alguna activitat individual. Davant d’aquestes actituds, el centre ha elaborat un Pla de Convivència a secundària que es basa en un sistema de punts. Els alumnes comencen amb 20 punts el curs i poden perdre’ls per raons relacionades amb el treball individual o amb la convivència amb l’espai, els/les companys/es i/o el professorat. Poden recuperar-los per mitjà de feines o serveis relacionats amb el motiu de l’eliminació dels punts. També posen èmfasis en la resolució de conflictes a través de l’estudi de l’educació emocional que, per exemple, es treballa a l’assignatura Conèixer-te, on l’assertivitat i l’empatia són clau. Pel que fa a, no només la inclusió de la diversitat, sinó també la igualtat de gènere, fomenten activitats de treball cooperatiu i col·laboratiu per posar en funcionament aquestes necessitats a través de, per exemple, projectes finals.

Quant a mirades i expectatives que els docents tenen vers els alumnes i les seves famílies, he de dir que l’efecte Pigmalió i l’efecte company estan presents al centre, tant de manera positiva com negativa. Hi ha comentaris, que es fan inconscientment i que sovint venen motivats pels comportaments i els rendiments escolars dels alumnes, que retroalimenten les baixes expectatives dels mateixos alumnes.

Respecte a les famílies, no disposo de molta informació. N’hi ha que estan en situacions precàries, n’hi ha que tenen problemes a casa (violència domèstica, divorcis, absència de la figura paterna, etc.). La comunicació professorat-famílies és la correcta, tot i que hi ha casuístiques aïllades en les quals les famílies no reconeixen que els seus fills/es necessiten atenció especial o no col·laboren amb els serveis de l’entorn en la millora de la situació, entre altres.

# data[].attributes.attachment_caption
El professor de secundària de Matemàtiques i de Física i Química del centre de pràctiques, l'Antonio Millán. 

# data[].attributes.body
L’equip docent de l’escola Balaguer és reduït, ja que només hi ha una línia per curs. A la secundària, compten amb un claustre de professors d’unes 9 persones i acostuma a haver-hi un sol professor per a cada especialitat, per la qual cosa, si es necessita substituir en algun moment a algun docent, disposen d’un ventall de possibilitats limitat. D’entre les funcions que han de dur a terme, els docents han de seguir el currículum educatiu de les seves assignatures i, si són tutors/es d’alguna classe, han de fer un seguiment dedicat i individualitzat del grup assignat a través del PGAC. La comunicació amb les famílies ha de ser diària i al centre es comuniquen fonamentalment per mitjà del ClickEdu o del Teams. Si es necessita abordar alguna temàtica urgent, es proposen reunions, a part de les tutories que durant el curs s’han d’anar fent.

En el cas de l’especialitat d’anglès, el centre compta amb dues professores d’anglès de secundària, una de les quals és la meva mentora i la cap d’estudis de secundària del centre. Per impartir l’assignatura, utilitzen els llibres de Now You, de Richmond, en col·laboració amb Santillana. Tenen accés a les llicències virtuals del llibre, per si hi ha cap alumne/a que no es pugui permetre tenir el llibre en físic. Per agilitzar l’accés en línia al llibre, cada alumne està assignat amb un número d’ordinador i a cada classe hi ha quatre persones encarregades d’anar a buscar-los i repartir-los. A vegades, també es reparteixen pàgines impreses del llibre. A més, tot i ser una escola que dedica força temps a treballar en projectes, no estan especialitzats en Project Based Learning. Un dels projectes que duen a terme, per exemple, és elaborar un plànol d’una casa per a fer una presentació oral parlant sobre les habitacions i utilitzant el Present Simple i els Frequency Adverbs. Les dues professores tenen apropaments pedagògics diferents, ja que una d’elles té un estil més tradicional, que acostuma a caure en la realització mecànica d’activitats (traduir textos de l’anglès al català/espanyol, posar una sèrie d’exercicis i fer servir el Word Reference si no s’entén alguna cosa, etc.), mentre que l’altra intenta relaciona els conceptes teòrics amb coneixements del dia a dia i els fa preguntes intel·ligents que desperten el seus pensaments crítics. Amb tot, ambdues s’esforcen per promoure la creativitat i per proposar activitats més o menys dinàmiques.

# data[].attributes.attachment_caption
Breu explicació de com construiria un centre amb aquestes característiques, basant-me, sobretot, en l'experiència al centre de pràctiques.  

# data[].attributes.headline
Pregunta 2. Com construir un centre escolar inclusiu, democràtic, participatiu amb el seu entorn i promotor de canvi? 

# data[].attributes.subject
Pregunta 2. Com construir un centre escolar inclusiu, democràtic, participatiu amb el seu entorn i promotor de canvi? 