# data[].attributes.body
Barokk on stiil, mis on omane põhiliselt 17. sajandi (osalt ka 16. ja 18. sajandi) arhitektuurile, kujutavale kunstile, muusikale ja ilukirjandusele. Ta on eeskätt Euroopa stiil, kuid esimene kunstistiil, mis kolonistide kaudu jõudis ka Ameerikasse (seal nimetatakse seda „hispaania stiiliks“).

Barokk tekkis ja stiilipuhtaimal kujul esines katoliiklikes  maades (Itaalia, Hispaania, Flandria). Ta on seotud ka usulise liikumise vastureformatsiooniga. Katoliiklikud maad olid sel ajal ühtlasi ka feodaalmaad veel. Barokk-kunst eelkõige ülistabki kiriku, kuningate ja õukondade hiilgust ja vägevust. Neis riikides, kus tähtsat rolli mängis kodanlus (Holland, Inglismaa, osalt Prantsusmaa), esines barokk palju tagasihoidlikumal kujul (seda nimetatakse: baroki klassitsistlik suund).

Barokk-kunstile on omane:

rahutus

dünaamilisus (liikuvus)

kirglik tunneteväljendus

emotsionaalsus

elavad liigutused, otsitud poosid nii maalikunstis kui skulptuuris

Barokk-kunst sündis Itaalias. Osalt barokk kasvas välja renessansist (Michelangelo elu lõpul jõudis praktiliselt barokini), osalt vastandus sellele.

# data[].attributes.body
Minu arvamus on see, et mul ei ole arvamust. Ei ole suurem asi kunstiinimene ja ei oska selles ei ilu ega vigu näha. On, mis on ja liigume edasi.

# data[].attributes.body
Klassitsism on kunstistiil (samuti stiil kirjanduses ja muusikas), mis järgib antiikkunsti (Vana-Kreeka ja Vana-Rooma) eeskujusid. Ehkki antiigi mõjusid võis täheldada ka renessansis, on just klassitsismi olemuseks antiikaja jäljendamine. Klassitsistlik kunst rõhutab lihtsust, selgust, harmooniat ja tasakaalu. Klassitsistlikus arhitektuuris on jälle tagasi sirgjoon. Selles mõttes kujutab klassitsism endast suur kontrasti eelnenud stiilide, baroki ja rokokooga.

Kunstis valitses klassitsism umbes aastatel 1770-1830.

Klassitsistlik kunst jaguneb:

1. varaklassitsism 1770-1800

2. kõrgklassitsism 1800-1830. Kõrgklassitsismi kohta kasutatakse ka sõna ampiir – see on eeskätt Vana-Rooma eeskujudest lähtunud kunstisuund põhiliselt sisekujunduses, arhitektuuris ja tarbekunstis. Ampiirstiil levis eriti Napoleoni-aegsel Prantsusmaal ja Venemaal.

Klassitsistlikule arhitektuurile on iseloomulik:

lihtsus, rangus

sirgjoon ülekaalus

sümmeetria

suured siledad (liigendamata) seinapinnad

antiikkunsti elemendid (sambad)

hoone fassaadi keskosa kujundati sageli kui antiiktempli esikülg

Klassitsistlikule maalikunstile on iseloomulik:

maalikunst jäljendab pigem antiikskulptuuri (kuna antiikaegset maalikunsti tunti vähe)

värvid on tuhmid, pinnalised

rõhutatakse kontuuri ja vormi

ainestik pärineb antiikajaloost või –mütoloogiast (teemad enamasti ülevad, kangelaslikud, suursugused)

# data[].attributes.body
Ma ei oska miskit arvata... :(

# data[].attributes.body
Romantism on laiem vaimuelu suund, mis kunstis hõlmas ligikaudu 19. sajandi teise veerandi. Romantism on vool ka kirjanduses ja eriti viljakas ning pikaajaline suund muusikas. Romantism pole rangelt võttes enam kunstistiil, vaid kunstisuund. Romantismis on ühendavaks teguriks pigem ellusuhtumine kui kindel vorm. Võrreldes eelmise perioodi, klassitsismiga, oli muutunud ühiskondlik taust Euroopas – oldi pettunud revolutsioonides ja valgustusideoloogia poolt esile tõstetud mõistuspärasuses, igatseti „ära“, reaalsusest ja argipäevast eemale. Romantism on täielik vastand klassitsismile. Lihtsalt öeldes – klassitsismis on esikohal mõistus, romantismis süda.

Vastukaaluks kapitalistlikule argipäevale tunti romantismiajal huvi keskaja, religiooni, eksootiliste maade ja kultuuride vastu. Kunstnik väljendas oma tundeid, kasutas fantaasiat. Maalimislaad oli samuti klassitsismist täielikult erinev – pintslilöök oli rahutu, hoogne, värvid erksad. Taasavastati sellised žanrid nagu maastikumaal, ajaloomaal, teemasid võeti ka kirjandusteostest.

Romantism kunstis avaldub kõige selgemalt maalikunstis ja graafikas.

# data[].attributes.body
Minu arvamus on see, et ma eelistan looduse pilte kõigele muule. Ei oska muuga samastuda kuidagi.

# data[].attributes.body
19. sajandi viimasel veerandil jätkus Lääne-Euroopas industriaalühiskonna kiire areng. Euroopas andsid tooni vanad ja uued monarhiad (Inglismaa, Venemaa ja 19. saj teisel poolel tekkinud Austria-Ungari ning Saksa keisririigid). Poliitiliselt suhteliselt stabiilne aeg Prantsuse-Preisi sõjast (1870-1871) kuni Esimese maailmasõja alguseni (1914) oli soodne teaduse ja tehnika tormiliseks arenguks. Võeti kasutusele esimesed automobiilid ja aeroplaanid, levisid trammiliinid ja metrood. Arenes fotograafia, leiutati kino, edusamme tegid uued sidevahendid nagu telegraaf, telefon ja raadio. Uus energialiik elekter tõi valguse paljudesse kodudesse.

Tugevnes suurriikide omakasupüüdlik imperialistlik poliitika, uue hoo sai sisse kolonialism. Pead tõstis terrorism, atentaadid riigipeadele muutusid tavaliseks. Hakkas kujunema naiste õiguste eest võitlev naisliikumine. Muutusid vaba aja veetmise tavad – populaarseks sai bulvaritel jalutamine, kohvikutes istumine ja kabareede külastamine.

Silmapaistvat kunsti ja kirjanduse õitsengut nimetatud perioodil hakati hiljem, Esimese maailmasõja päevil, nostalgiliselt tähistama prantsuskeelse väljendiga belle époque ehk ilus aeg. Paljude kunstnike ja kirjanike loomingut läbivateks märksõnadeks said elu nautiv hedonism ning ühiskonna ja kultuuri allakäiku kajastav dekadents.

Impressionistlikule maalikunstile on omased järgmised jooned:

1. tähelepanu pöörati eeskätt õhu ja valguse maalimisele. Kuna need muutuvad kiiresti, tuli ka maalida kiiresti ja kindlasti vabas õhus (mitte ateljees);

2. sageli maaliti ühest ja samast motiivist terveid seeriaid eri päevaaegadel ja erinevas valguses (näiteks Claude Monet seeriad Roueni katedraalist);

3. armastati heledaid, erksaid, rõõmsaid värve;

4. musta värvi peaaegu ei kasutatud. Kui seda siiski tehti, otsiti musta sees omakorda erinevaid värvivarjundeid;

5. kadus must, selge, rõhutatud kontuur ehk piirjoon. Värvide ja esemete piirjooned on sulavad, hajuvad;

6. maalides ei kaetud pindu ühtlaselt ja siledalt (nagu tegi akadeemiline kunst), vaid maaliti väikeste pintslilöökidega, mille jäljed on lõuendil hästi näha. Kõrvuti asetati puhtad värvitoonid, õige mulje saadi alles maali vaatamisel kindlalt kauguselt;

7. toimusid suured muutused kompositsiooni ehk maali ülesehituse alal: loobuti rangest, läbimõeldud kompositsioonist. Pildi ülesehitus oli justnagu juhuslik, otsekui “kaader elust”, kus pildi serv võis vabalt poolitada figuuri (akadeemilises kunstis olnuks see olnud ennekuulmatu);

8. ilmnesid muutused temaatikas (impressionistidele oli üldse teemast tähtsam pildi maaliline külg): loobuti akadeemilise kunsti poolt armastatud ajalooainelistest ja mütoloogilise sisuga kompositsioonidest, peamisteks said igapäevaelu stseenid, portreed, aktid, maastikud ja esmakordselt suurlinnaelu kujutamine

# data[].attributes.body
Hakkab asi muutuma juba millekski, mille kohta ma suudan juba öelda, et jaa, ilus, tahaks ka osata.

# data[].attributes.body
Mõiste „postimpressionism“ erineb teistest 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi kunsti iseloomustavatest terminitest, sest ei tähista selgepiirilist kunstivoolu.

Impressionistliku maalitehnika hajuvatele piirjoontele ning ebamäärastele kujutistele vastukaaluks hakkas osa kunstnikest taotlema taas suuremat vormikindlust. Postimpressionism arendas ühest küljest impressionismi edasi, teisalt püüdis ületada impressionismile omaseid piiranguid.

Postimpressionistide tähtsus 20. sajandi moodsa kunsti ajaloole on väga suur, postimpressionismi võib lugeda moodsate voolude eelkäijaks. Kunstnikest lähtuvad kindlad arengusuunad: Cèzanne → kubism, Gauguin → ekspressionism, van Gogh → ekspressionism ja abstraktsionism. On veel üks oluline erinevus: kui impressionistid maalisid eeskätt väljastpoolt saadud muljeid, siis postimpressionistid püüdsid väljendada oma tundeid ja meeleolusid.

# data[].attributes.attachment_caption
Maison Maria on the way to the Château Noir

# data[].attributes.body
Jah, küll neoimpressionism, kuid ei hakanud googeldama ja riskima, et totaalselt vale nime siia panen.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.body
Huvitavalt erinevad teosed

# data[].attributes.body
Sõnal „ekspressionism“ on õieti kaks tähendust:

1. eriti kirglik ja väljendusrikas, suure sisemise pingega maalimine ehk rõhutatud eneseväljendus

2. 20. sajandi algul maalikunstis tekkinud ja hiljem muussegi kujutavasse kunsti, arhitektuuri, kirjandusse, lava-, filmi- ja helikunsti levinud vool; eriti õitses Saksamaal ja Saksa kultuuri mõjupiirkonnas

Saksa ekspressionismi kõrgaeg oli Esimese maailmasõja (1914-1918) ajal ja järel. Ekspressionismil on ühisjooni fovismiga. Võib isegi öelda, et ekspressionism on Saksa fovism.

Saksamaal tegutsesid kunstnike rühmitused:

„Die Brücke“ (eesti k „Sild“) Dresdenis

„Der Blaue Reiter“ (eesti k „Sinine ratsanik“) Münchenis

Ekspressionistid kujutasid oma kaasaegset närvilist, kiiret, pahelist suurlinnaelu. Maaliti ka portreid ja maastikke. Ekspressionistlik kunst oli sageli ühiskonnakriitiline. Ekspressionistid rõhutasid emotsionaalsust, dramaatilisust. Sageli valitsesid ekspressionistide kunstis masendus- ja pettumusmeeleolud - see on suurim erinevus üldjoontes rõõmsameelsest fovismist. Saksa ekspressionismi rasket ja sünget vaimsust on mõjutanud Esimese maailmasõja (milles Saksamaa jäi kaotajate poolele) koledused ning sõja järel Saksamaale pealesunnitud Versailles` rahulepingu rängad tingimused. Esimesele maailmasõjale järgnenud aastatel valitses Saksamaal majanduslik kaos ja ülikõrge inflatsioon. Sõjas füüsiliselt ja vaimselt invaliidistunud noored mehed ei leidnud endale ühiskonnas kohta, kogu rahvale vajutas pitseri sotsiaalne pessimism, pettumus ja lootusetus.

Ekspressionismile on iseloomulik:

hooletu, rahutu pintslikäsitlus

vormide lihtsustamine, kohati moonutamine

intensiivsed värvid; sageli ka toored, võikad, räiged, porikarva toonid

Ekspressionismis harrastati palju graafikat, eriti puulõiget. Ekspressionismile, nii nagu kogu moodsale kunstile Saksamaal, tegi lõpu Hitleri võimuletulek 1933. aastal.

# data[].attributes.body
Väga veider ajastu. Väljendab hästi, kui segaduses ja hirmul inimesed olid.

# data[].attributes.body
Abstraktsionism kujunes välja 20. sajandi algul. Laiemalt levis ta 1930. aastail Pariisis ja New Yorgis, eriti hoogsalt aga peale Teist maailmasõda. Abstraktsionism ei ole ühtne kunstisuund, selle sees on omakorda mitmed suunad ja voolud.

Abstraktsionism on moodsa kunsti suund (nii maalis, graafikas kui skulptuuris), mille puhul kunstnik teose loomisel ei lähtu reaalsetest objektidest, ei järgi loodust ega esemeid, seega kunstiteoses pole ühtki äratuntavat eset või figuuri. Sõna „abstraktne“ tähendab ladina keeles mõtteline, meeltega tajumatu, ebakonkreetne.

Abstraktse kunsti kohta on kasutatud ka nimetusi nonfiguratiivne või esemetu kunst. Abstraktsionism ei tekkinud tühjale kohale, tema eelkäijaiks on kubism, futurism ja dadaism, kus samuti ei püütud enam loodust jäljendada.

Kui kunstnik ei kujuta äratuntavaid esemeid, siis mida me pildil ikkagi näeme? Abstraktse kunsti väljendusvahenditeks on värvid, jooned, pinnad, vormid, rütm jne. Abstraktse kunstiteose loomise eesmärgiks on väljendada kunstniku meeleolu ja tundeid. Sellele võivad lisanduda aga ka näiteks filosoofilised õpetused kõrgemast reaalsusest.

# data[].attributes.attachment_caption
Composition with Large Red Plane, Yellow, Black, Grey and Blue

# data[].attributes.body
Kui ekspressionism hakkas muutuma kandiliseks, siis siin on see väga selgelt välja kujunenud

# data[].attributes.body
Sürrealism on 20. sajandi oluline ja mõjukas kunsti- ning kirjandusvool (mis on mõjutanud ka muid valdkondi, nt filmi). On ka öeldud, et sürrealism pole mitte kunstivool, vaid maailmavaade ja ellusuhtumine. Nimetus, mille andis Prantsuse luuletaja ja kirjanik Gillaume Apollinaire, tuleneb prantsuse keelest: „sur“ tähendab „peal“ ehk siis tegemist on rohkem kui realismiga, sürrealism – see on tõeline realism.

Sürrealismi eelkäijateks kaugemas kunstiajaloos on peetud renessansiaegset Madalmaade kunstnikku Hieronymus Boschi ja 18.-19. sajandi Hispaania kunstnikku Francisco Goyat. Sürrealismi vahetud eelkäijad olid dadaism, metafüüsiline maal ja omapärase kunstnikukäekirjaga juudi rahvusest Vene-Prantsuse kunstnik Marc Chagall. Sürrealismi on oluliselt mõjutanud psühholoog Sigmund Freudi õpetus, eriti alateadvuse teema ja seksuaalsuse tähtsustamine.

Sürrealismi kõrgaeg oli 1920.-1930. aastatel Prantsusmaal. 1960. aastatel oli sürrealismi uus puhang. Sürrealism pole tegelikult lõppenud, sürrealistlik loomemeetod elab tänini.

Sürrealismi kunstis iseloomustavad järgmised tunnused:

tähtsaks peeti inimese alateadvust, selle vabastamist mõistuse, teadvuse piirangutest;

oluliseks inspiratsiooniallikaks kunstnikele olid unenäod, nägemused, fantaasiat;

loomise juures rõhutati automaatsust, spontaansust, juhuslikkust;

realistlikult maalitud esemed asetati harjumatutesse olukordadesse ja seostesse (tekkisid absurdsed assotsiatsioonid, nt põlev kaelkirjak);

sageli kasutati töödes võikaid, koledaid motiive;

sürrealistlike tööde sisu ei ole kergesti mõistetav, vaatajal on rohkesti tõlgendamisvõimalusi

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.body
Sürr on sürr - unenäod kanvasel

# data[].attributes.body
Popkunst oli 1950ndatel Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides tekkinud ning Mandri-Euroopasse levinud moodne kunstivool.

Nimetus on pärit Inglismaalt (popular art), kus sellega hakati tähistama massikunsti, peagi laienes see kõigile, kes kasutasid kaasaegse suurlinna keskkonnast pärinevaid visuaalseid kujundeid.

Popkunsti motiivid polnud traditioonilised, vaid kaasaegset tarbijalikku ühiskonda iseloomustavad produktid ja industriaalse kultuuri objektid. Popkunst kasutas kõige argisemaid, banaalsemaid ja tühisemaid esemeid/nähtusi, mille keskel tavainimene argipäevas viibib, tihti kistes need tavapärasest keskkonnast välja ja tõstes mingil kunstilisel viisil esile.

Popkunsti teosed on sageli ülisuurtes mõõtmetes ja väga erksavärvilised. Tehnika võib olla väga mitmekesine: kollaaž, assamblaaž, ready-made, installatsioon.

Rikastuvat tarbimisühiskonda ülistav kunst oli paljude haritud kunstihuviliste jaoks hea maitse piiride ületamine, kuid laiadele rahvamassidele taoline lähenemine sobis – see oli kunst, mille mõistmine ei nõudnud pingutust, tuttavate esemete nägemine näitusesaalides lõi tunde, et ka tavaline inimene võib moodsat kunsti mõista.

Popkunst kasutas palju fotosid ja aitas sellega fotograafidel tõusta nö “päris” kunstnike sekka.

# data[].attributes.body
Ja tänapäev on nagu tänapäev, sellega olen nii harjunud, et raske mind üllatada millegi imepärasega.