# data[].attributes.body
Sääntely tarkoittaa yhteiskunnallisten tavoitteiden toteuttamista saattamalla voimaan oikeusnormeja, kontrolloimalla ja sanktioimalla niiden noudattamista sekä soveltamalla niitä tuomioistuinten ja viranomaisten toimesta. (Tieteen termipankki).

Mediaa säädellessä puhutaan mm. kirjoista, lehdistä, sosiaalisesta mediasta, artikkeleista, nettisivuista ja videoista.

Suomessa mediaa sääntelee mm. Julkisen sanan neuvosto.

# data[].attributes.body
Mitä itsesääntely tarkoittaa?

Itsesääntelyllä tarkoitetaan käytäntöjä, joissa ala tai muu yhteiskunnan osa-alue laatii omaa toimintaansa koskevat säännöt, luo niiden noudattamiseksi valvontajärjestelmän sekä mekanismin, jonka avulla mahdolliset erimielisyydet voidaan ratkaista.

(Työ- ja elinkeinoministeriö tem.fi)

JSN:n lisäksi myös EU ja Mainonnan eettinen neuvosto vaikuttaa Suomen median itsesääntelyyn.

Itsesääntelyn tarkoitus on täydentää lainsäädäntöä, ja helpottaa sen toteuttamista käytännössä, ei määrätä tai toteuttaa lakia. JSN:n tuomioita ei käytetä oikeudessa todisteena.

# data[].attributes.headline
Julkisen sanan neuvosto: Mitä he tekevät?

# data[].attributes.subject
Julkisen sanan neuvosto: Mitä he tekevät?

# data[].attributes.body
Julkisen sanan neuvosto (JSN) on tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien luoma elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta.

Miten JSN toimii?

JSN on itsesääntelyelin, jolle kuka tahansa voi tehdä kantelun. JSN ottaa kantelut käsittelyyn itselleen, ja antaa ensin huomautuksen tiedotusvälineelle. Tiedotusväline voi joko itse julkaista huomautuksen, tai JSN julkaisee sen itse.

JSN voi myös omasta aloitteestaan ottaa asioita käsittelyyn, jotka rikkovat Journalistin ohjeita. (Julkisen sanan neuvosto- Mikä on JSN?)

# data[].attributes.body
Tärkeitä mediaan liittyviä lakeja:

Sananvapauslainsäädäntö

Kuluttajansuojalaki

Sopimaton menettely elinkeinotoiminnassa -laki

Henkilötietolaki

Sähköisen viestinnän tietosuojalaki

Tekijänoikeuslaki

Tavaramerkkilaki

Työsopimuslaki: lojaalivelvoite työpaikalle

Rikoslaki

# data[].attributes.headline
Sananvapaus: mitä se on? Mitä se ei ole?

# data[].attributes.subject
Sananvapaus: mitä se on? Mitä se ei ole?

# data[].attributes.body
Sananvapaus on:

oikeus hankkia, välittää, valmistaa, ilmaista, julkaista, levittää ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä.

määritelty ihmis- ja perusoikeutena Suomessa ja Euroopassa.

Osa median erityisasemaa.

Rajoitettu esimerkiksi lastensuojelun perusteella.

Oikeus anonymiteettiin ja lähdesuojaan.

Sanavapaus ei ole:

Oikeus sanoa mitä tahansa, mitä mieleen sattuu, jos se loukkaa jotakuta tai on tahallisesti väärän tiedon levittämistä.

Vapaus olla syrjivä tai epätasa-arvoinen, tai turhaan tahria jonkun ihmisen tai väestön mainetta.

Käytettävissä yksityisyyden loukkaamisessa.

Sana, jota käyttää puolustuksena yllä mainituissa tilanteissa.

Sananvapauteen kuuluu aina vastuu. Sitä voidaan rajoittaa, jos yksilön tai yhteiskunnan etu ja suojaamisen tarve sitä edellyttää. (Sananvapauteen.fi)

# data[].attributes.headline
Median vastuullinen sananvapaus ja sen toteutuminen

# data[].attributes.subject
Median vastuullinen sananvapaus ja sen toteutuminen

# data[].attributes.body
Mielestäni Julkisen sanan neuvosto on arvostettava ja olen sen olemassa olosta kiitollinen. Sen olemassaolo parantaa Suomen asemaa verrattuna moneen asiaan. Koen, että Suomen median itsesäännöstelyä voisi vielä enemmän modernisoida uudele sukupolvelle lähestyttävämmäksi.

Sanavapauden rajat ovat usein erilaiset rippuen keneltä kysyy. Sanavapaus termiä on myös heitelty ympäriinsä aivan liikaa, kuin myös termiä "Suomi on vapaa maa", kun ilmaistaan asioita, joita itse sananvapauden lainsäädäntö ei tue. Tällöin erityisesti oikeistolle sanasta sanavapaus on tullut "buzzword" (huomiota kiinnittävä ja tahallaan tunteita herättävä sana). Tällöin sananvapaudesta käytävä keskustelu on myös politisoitunut liikaa.

Sananvapaus rajoittaa mm. vähemmistöjen tai ihmisryhmiin kohdistuvaa väkivaltaista vihapuhetta, tai tahallaan mainetta tuhrivaa. Säännöstely on hyvin tapauskohtausta, joka vaatii hyvää yhteiskuntapoliittista ja -filosofista tietämystä. Se myös rajoittaa yksityishenkilöjen yksityisyyden loukaamista. Moni JSN julkaisu joka on itselleni jäänyt mieleen, ovat liittyneet siihen, että anonyymiksi nimetty on ollut hänet tunteville ihmisille tunnistettavissa lehtiartikkelista.

Mielestäni mediassa on paljonkin asioita, joista ei puhuta. Näitä on nykypäivänä yhä vähemmän ja vähemmän, kun journalisteja on yhä moninaisemmin, ja maailma avartuu koko ajan. On kuitenkin erityisen huomioitavaa, että journalistien on opittava pois omista ennakkoasenneistaan, ja jokaisen kohdalla se ei tapahdu ennen, kuin he aloittavat uransa. Tällöin voi syntyä "vahingossa" epäkorrekteja artikkeleita, jotka vaikuttavat lukijoihin. Erityisesti tätä tapahtuu kun länsimaalaiset journalistit kirjoittavat muualla maailmassa tapahtuvista uutisista ilman tarpeellista kulttuurillista tietoa. Erityisen nosto annan nykyhetkellä Gazan sodalle.

# data[].attributes.headline
Mielipiteeni Suomalaisesta mediasta ja sen sääntelystä

# data[].attributes.subject
Mielipiteeni Suomalaisesta mediasta ja sen sääntelystä

# data[].attributes.body
Luin hyvän artikkelin asiasta (lähde 8). Mielestäni median sääntelyä ei tarvi tällä hetkellä tarkentaa tai löysentää, sillä se ei ole pääasiallisin huolemme. Pääasiallinen huoli nykymediassa on se, että kansalaiset eivät pysy tietoisina siitä, mitä heille syötetään mediassa. Entiset Journalistin ohjeet ovat tukeutuneet enemmän sen aikaiseen todellisuuteen, jossa mediaa luotiin kuluttajia suojellen, hieman jopa anarkistisesti ja lisäten tasa-arvoa tuomalla uutiset jokaiselle.

Nykypäivänä media määräytyy koko ajan enemmän ja enemmän markkina-arvon mukaan. Tällöin emme saa pelkästään aitoa tietoa, vaan myös markkinointia sen keskellä. (Toisin kuin sanomalehdissä, joissa oli oma sivunsa myynti- ja ostoilmoituksille.)

Media ei enää ole ensisijaisesti vastuussa kansalaisille. Median julkinen sääntelyjärjestelmä on kuitenkin rakentunut pitkään tälle perustalle. Sekä median oikeudellinen sääntely että sen eettinen itsesääntely toimivat sosiaalisen vastuun

periaatteen pohjalta. Valitettava tosiasia on, että media ei enää noudata samoja arvoja. Tällöin median ja journalistin neuvojen ero on kasvanut kasvamistaan, ja internetistä on tullut epäluotettava paikka monelta osaa.

Mediakasvatus ei myöskään pysy nopean kehityksen mukana. Se mitä minä olen 20 vuoden aikana oppinut mediasta ei suurimmaksi osaksi enää päde. Minusta seuraavalla sukupolvella ei omani tavoin ole ketään, joka toteuttaisi heille ajantasaista mediakasvatusta, ainakaan tällä hetkellä. Vastuu on myös siirretty aika vahvasti vielä toistaiseksi perheelle, jolloin mediakasvatus eroaa ihmiskohtaisesti huomattavasti, ja vanhemmat ovat epävarmoja omista käytänteistään, sillä he eivät saa apua omilta vanhemmiltaan kyseiseen ongelmaan.

# data[].attributes.body
Tieteen termipankki: oikeudellinen sääntely.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Määritelmä yhteiskunnallisten tavoitteiden toteuttaminen saattamalla voimaan oikeusnormeja, kontrolloimalla ja sanktioimalla niiden noudattamista sekä soveltamalla niitä tuomioistuinten ja viranomaisten toimesta

Selite Oikeuden ero muihin sosiaalisiin normeihin verrattuna riippuu siitä, millaiset normit on tietyssä kulttuurissa tavattu tunnistaa luonteeltaan nimenomaisesti oikeudellisiksi. Tässä suhteessa eri kulttuuripiirien kesken on eroja. Voidaan myös sanoa, että "työnjako" oikeusnormien ja muiden sosiaalisten normien kesken on vaihteleva. Yleensä oikeusnormit kuuluvat valtiollisen pakkovallan piiriin, mutta oikeutena on pidetty myös julkista kansainvälistä oikeutta paljon ennen kuin kansainvälinen oikeusyhteisö oli saavuttanut nykyisen kiinteytensä; kanoninen oikeus puolestaan tunnustetaan oikeudeksi myös Vatikaanin ulkopuolella.

Lisätiedot
Kirjoittajat: Hannu Tapani Klami ja Raimo Siltala

Lähikäsitteet

Käytetyt lähteet

AarnioA1986, KlamiH1979, KlamiH1985, TuoriK1988

Alaviitteet

Lähdeviittaus tähän sivuun:
Tieteen termipankki 12.4.2024: Oikeustiede:oikeudellinen sääntely. (Tarkka osoite: https://tieteentermipankki.fi/wiki/Oikeustiede:oikeudellinen sääntely.)

# data[].attributes.attachment_link.description
Määritelmä yhteiskunnallisten tavoitteiden toteuttaminen saattamalla voimaan oikeusnormeja, kontrolloimalla ja sanktioimalla niiden noudattamista sekä soveltamalla niitä tuomioistuinten ja viranomaisten toimesta Selite Oikeuden ero muihin sosiaalisiin normeihin verrattuna riippuu siitä, millaiset normit on tietyssä kulttuurissa tavattu tunnistaa luonteeltaan nimenomaisesti oikeudellisiksi. Tässä suhteessa eri kulttuuripiirien kesken on eroja.

# data[].attributes.body
Terveys- ja elinkeinoministeriö.fi Itsesääntely ja yhteiskuntavastuu.

# data[].attributes.body
Tiellä sananvapauteen. Julkisen sanan neuvosto luotti median itsesääntelyyn. Päivikki Karhulan puheenvuoro.

# data[].attributes.attachment_link.title
Julkisen sanan neuvosto luotti median itsesääntelyyn – Tiellä sananvapauteen

# data[].attributes.attachment_link.description
Median toimintatapoja säädellään lakien lisäksi itsesääntelyllä, joka perustuu alan eettisiin sääntöihin ja niitä valvovien neuvostojen toimintaan. Itses...

# data[].attributes.body
Tiellä sananvapauteen. Median sääntelyn historia. Päivikki Karhulan puheenvuoro.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Päivikki Karhula

Suomalainen mediaan kohdistuva sananvapauden säätely heijastaa omaa aikaansa etenkin media- ja yhteiskuntakehityksen osalta.

Painovapaudesta lehdistösensuuriin

Sananvapauden säätely kohdistui mediakehityksen mukaisesti ensiksi kirjoihin. Sensuurin perusteena olivat etenkin vaaralliset opit tai mahdolliset uhkat vallitsevalle yhteiskuntajärjestykselle. 1700-luvulla Suomen ollessa osana Ruotsi-Suomen valtiota, syntyi ajatus painovapaudesta, jonka edisti poliitikko Anders Chydenius.

Vuonna 1766 vahvistettiin perustuslakina säädetty painovapausasetus, joka oli tuolloin laajin ja edistyksellisin maailmassa.

1800-luvulla painovapaus vakiintui. Säätyvaltiopäivillä vapaamman painotoiminnan vaatimusten takana olivat etenkin aateli ja työväenliike. Lehdistön suhteen oltiin aluksi sallivampia lukijakunnan edustaessa oppinutta eliittiä. Kun lehdistön vaikutuksen ala laajentui yhteiskunnassa ja syntyi poliittinen lehdistö, myös säätely tiukentui.

Lehdistön säätelyn keinoina käytettiin mm. lupia, lisenssejä, ennakkotarkastusta ja verolakeja. 1800-luvun loppua kohden sensuuri kuitenkin kiristyi samalla, kun kansallisuusaatteet ja työväenliike vahvistuivat. 1906 säädettiin laki lausunto-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaudesta, mutta venäläishallinto kiristi pian sensuuria uudelleen.

Mediakohtainen säätely ja kansainvälistyminen

Itsenäistymisen myötä 1919 syntyi varsinainen moderni painovapauslaki, jossa kiellettiin ennakkosensuuri ja julkaisemisen luvanvaraisuus poistui käytäntönä. Samassa yhteydessä säädettiin laillisista rajoituksista sananvapaudelle, joina pidettiin esimerkiksi rikokseen yllyttämistä ja kunnianloukkausta. Sananvapauden rajojen valvonta siirtyi tuomioistuimille.

Sotien jälkeisellä kaudella sananvapauden alaa täsmennettiin mediakohtaisesti.

Radio- ja televisiotoiminta sai oman lakinsa (1958), ja myöhemmin yleisradiotoiminta määriteltiin tarkemmin lailla Yleisradio Oy:sta (1993). Elokuvien tarkastamista varten uudistettiin laki Valtion elokuvatarkastamosta (1946) ja myöhemmin videoiden tarkastusta varten säädettiin erillinen videotarkastuslaki (1987). Kansainvälinen sananvapauden sääntely huomioitiin liittymällä YK:n ihmisoikeuksien julistuksen sopimukseen kansalais- ja poliittisista oikeuksista (1976) ja Euroopan neuvostoon (1989).

Poliittinen ilmapiiri ja sensuuri

Suomen historiassa kiristynyt poliittinen ilmapiiri on merkinnyt eri aikoina myös sensuurin vastaavaa kiristymistä. Erityisen selviä sananvapauden rajoitukset olivat venäläishallinnon aikana, mutta myös itsenäistymisen jälkeen sodan aikainen kausi toi voimaan sotasensuurin. Liittolaisten arvostelua pyrittiin rajoittamaan ja kotirintaman moraalia ylläpitämään.

1950-luvulta alkaen suhteet Neuvostoliittoon johtivat poliittisen varovaisuuden aikaan, jolloin suomalainen media toimi laajalti itsesensuurin periaatteilla.

Julkisessa keskustelussa pyrittiin enimmäkseen karsimaan vapaaehtoisesti Neuvostoliittoa arvosteleva aineisto tai paheksumaan näiden näkemysten esittämistä. Itsesensuurin ydinkausi elettiin Urho Kekkosen presidenttikaudella 1960-luvun lopusta 1980-luvun alkuun. Suomen ulkopoliittista varovaisuuden ympärille syntyi käsitys suomettuminen, jolla tarkoitettiin pienen maan sopeutumista hallitsevan totalitaarisen naapurimaan tahtoon.

Itsesensuuria tuettiin myös lailla.

Rikoslaissa oli pykälä, jonka mukaan 1948 alkaen oli kriminalisoitu "vieraan valtion julkinen ja tahallinen halventaminen painotuotteella, kirjoituksella, kuvallisella esityksellä tahi muulla ilmaisuvälineellä".

Vielä 1975 presidentti Kekkonen vetosi tähän pykälään "myllykirjeessään Uusi Maailma-lehden päätoimittajalle, Jussi Talvelle. Pykälä poistettiin rikoslaista Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.

Lakiuudistuksilla medianeutraaliin lainsäädäntöön

Suomen perustuslain uudistamisen myötä (2000) täsmennettiin myös sananvapauden rajoja. Sananvapaus on perustuslain mukainen perusoikeus, mutta sitä voidaan rajoittaa muilla laeilla. Erityinen varaus (ns. kvalifioitu lakivaraus) liittyy lasten kuvaohjelmiin ja sananvapauden rajoittamiseen lastensuojelullisin perusteluin.

Lakiuudistus merkitsi myös uudenlaisia korostuksia.

Perustuslakiuudistus toi mukanaan sananvapauden väline- ja sisältöneutraalissa tulkinnan.

Sananvapauden uusia näkökulmia on myös tiedonhankintaan liittyvien oikeuksien korostaminen ja täsmentäminen; ne pitävät sisällään oikeuden hankkia, välittää, valmistaa, ilmaista, julkaista, levittää ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä.

Lisäksi tiedonvälitysprosessin osapuolten oikeuksiin otettiin kantaa. Sekä lähettäjien että vastaanottajien oikeudet tiedonvälityksessä huomioitiin. Julkisen vallan roolia perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien toteuttajana täsmennettiin myös. Julkisen vallan tuli lain mukaan toimia sananvapauden edistäjänä.

Median erityisasema

Toisaalta lainsäädäntö tukee tiedotusvälineiden erityisasemaa sananvapauden käyttäjinä. Median erityisasema on huomioitu perustuslakiuudistuksessa ja sananvapauslaissa. Sananvapauslaki (Laki sananvapauden käyttämisestä joukkotiedotuksesta) säädettiin erikseen (2003), selkeyttämään toimittajien asemaa ja vastuuta ja toimituksellisia käytäntöjä, kun yleisö on kirjoituksista eri mieltä (vastine ja oikaisu). Sananvapauslainsäädäntö takaa myös oikeuden anonymiteettiin ja lähdesuojaan.

Näiden lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) on ratkaisuissaan korostanut median poliittista roolia demokratian tukijana. EIT:n mukaan median tehtävänä on kansalaisten informointi yhteiskunnallisesti merkityksellisistä asioista ja vallankäyttäjien valvonta ja tiedotus yhteiskunnalliseen keskusteluun ja päätöksentekoon liittyvistä asioista.

Radiota ja televisiota varten on myös edelleen erityislainsäädäntöä, samoin kuin Yleisradiolla on erityisasema ja erillinen sen toimintaa koskeva laki.

Viestintämarkkinalailla (2003) tuettiin myös vapaan kilpailun toteutumista mediamarkkinoilla ja vahvistettiin Yleisradion asemaan valtakunnallisena ja kaikille saatavilla olevana toimijana.

Sääntelyn tuki verkkoviestinnälle ja -medialle heijastuu erityisesti Tietoyhteiskuntakaareen (2014) kuuluvassa lainsäädännössä. Tavoitteena on ollut luoda medianeutraali lainsäädäntö, jossa erityisesti digitaalinen toimintaympäristö huomioidaan. Verkkoympäristössä pyritään suojaamaan erityisesti moniäänisyys, kansallisuus, paikallisuus, yksityisyydensuoja ja säätelemään mastojen ja tukiasemien sijoitusta.

Avoimuuden aika

Kekkosen presidenttikauden jälkeinen aika ja Neuvostoliiton hajoaminen muuttivat poliittisten realiteettien lisäksi kulttuuria, joka johti sananvapauden tilan laajentumiseen myös lainsäädännössä. Kulttuurin muutos heijastui aiempiin vuosikymmeniin nähden radikaalimpina julkisuuden ja avoimuuden linjauksina.

Julkisuus nähtiin nyt uudessa valossa: demokratian palvelijana.

Kaikkien yhtäläinen tiedonsaantioikeus mahdollistaisin myös sen, että kaikki voivat osallistua samantasoisin tiedoin julkiseen keskusteluun ja päätöksentekoon. Osallistumisen korostus näkyy myös vuonna 2000 voimaan tulleen uudistetussa Suomen perustuslaissa, jonka mukaan "kansanvaltaan sisältyy yksilön oikeus osallistua ja vaikuttaa yhteiskunnan ja elinympäristönsä kehittämiseen".

Julkisuuslaki (1999) avasi kansalaisille ja medialle tiedonsaantioikeuden viranomaisten asiakirjoihin, jotka pääsääntöisesti määriteltiin myös julkisiksi, mikäli erityiset perusteet eivät puolla niiden salaisiksi määrittelyä. Lisäksi viranomaisia koskee tiedotusvelvollisuus, ja laissa täsmennettiin hyvä tiedonhallintatapa.

Julkisuuslakia täydensi myöhemmin oikeudenkäyntijulkisuutta koskeva lainsäädäntö (2007), jonka mukaan oikeudenkäyntiasiakirjat ja oikeudenkäynnit ovat pääsääntöisesti julkisia.

Vain valtion turvallisuuteen, alaikäisiin ja yksityisyyteen liittyvät seikat voidaan pitää salattuina.

Suomi liittyi mukaan myös kansainväliseen Avoimen hallinnon kumppanuusohjelmaan (Open Government Partnership, OGP), jossa julkinen hallinto sitoutuu avoimuuteen, hallinnon kielen selkeyttämiseen, hallinnon tietovarantojen avaamiseen ja kansalaisten osallistumismahdollisuuksien lisäämiseen.

Eurooppalainen perinne korostaa demokratiaa ja vastuuta

Suomalaisessa ja eurooppalaisessa sananvapauden säätelyssä on yhtäläisyyksiä, mutta myös joitakin painotuseroja. Sananvapaus on määritelty ihmis- ja perusoikeutena Suomessa ja Euroopassa.

Suomalainen lainsäädäntö on joissakin kohdin tiukempi esimerkiksi estäen ennakkosensuurin ja painottaen virallisen tiedon julkisuusperiaatetta.

Mediaa koskevassa lainsäädännössä heijastuvat paitsi yksilön etu vapaan itseilmaisun tukena, mutta myös yhteisöllinen etu demokratian säilyttämisestä turvaamalla päätöksentekoprosessin edellytykset ja kansalaisten oikeus tiedonsaantiin.

Eurooppalaisen sananvapauskäsityksen perustana on kaikkien kansalaisten mielipiteiden esille pääsyn mahdollisuus.

Toisaalta sananvapauteen kuuluu myös vastuu, ja sitä voidaan rajoittaa, jos yksilön tai yhteiskunnan etu ja suojaamisen tarve sitä edellyttää. Sananvapaudella katsotaankin olevan samalla kertaa poliittinen tehtävä (demokratia) ja sosiaalisen vastuun rooli (yleinen ja yhteiskunnan etu), jolloin myös sananvapauden rajoitukset voivat perustua yhteiseen etuun.

# data[].attributes.attachment_link.title
Median sääntelyn historia - Tiellä sananvapauteen

# data[].attributes.attachment_link.description
Päivikki Karhula Suomalainen mediaan kohdistuva sananvapauden säätely heijastaa omaa aikaansa etenkin media- ja yhteiskuntakehityksen osalta. Sananvapauden säätely kohdistui mediakehityksen mukaisesti ensiksi kirjoihin. Sensuurin perusteena olivat etenkin vaaralliset opit tai mahdolliset uhkat vallitsevalle yhteiskuntajärjestykselle. 1700-luvulla Suomen ollessa osana Ruotsi-Suomen valtiota, syntyi ajatus painovapaudesta, jonka edisti poliitikko Anders Chydenius.

# data[].attributes.body
Kuulu.fi Sosiaalinen media ja lainsäädäntö

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sosiaalinen media on kasvava osa kulttuuriamme ja viestintäämme. Yksityishenkilöinä jaamme tietoja ja kuvia itsestämme eri some-kanavissa ja esitämme verkossa mielipiteitämme. Yrityksinä markkinoimme tuotteitamme ja palveluitamme ja pyrimme lisäämään näkyvyyttämme sosiaalisen median kautta. Suomen lainsäädäntö ei tunne sanaa "sosiaalinen media" eikä somea varten ole olemassa omaa erityislainsäädäntöään.

Sosiaalisen median viestintään sovelletaan olemassa olevaa lainsäädäntöä: kuluttajansuojalakia, lakia sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa, henkilötietolakia, sähköisen viestinnän tietosuojalakia, tekijänoikeuslakia, tavaramerkkilakia, työsopimuslakia ja rikoslakia. Aikamoinen pykäläviidakko!

Some ja yksityisyyden suoja työelämässä

Rekrytoitaessa uutta työvoimaa on työnhakijan etu, mikäli hän on tietoinen brändistään verkossa. Sosiaalisen median kanavien profiilit, niiden asianmukainen yksityisyyden suojaaminen ja oman näkyvyyden hallinta ovat erityisen tärkeitä asioita työnhakijalle. Millaisen kuvan sinusta saa verkossa? Mitä tietoja jaat itsestäsi?

Työnantajana tai yrityksen edustajana olet luonnollisesti kiinnostunut mahdollisen työnhakijan taustoista ja sosiaalisen median näkyvyys antaa lisätietoja hakijasta. Työnantajan on kuitenkin kerättävä työntekijää koskevat henkilötiedot ensisijaisesti työntekijältä itseltään. Jos työnantaja kerää henkilötietoja muualta kuin työntekijältä itseltään, työntekijältä on hankittava suostumus tietojen keräämiseen (laki yksityisyyden suojasta työelämässä 4 §). Esimerkiksi internetistä tai sosiaalisesta mediasta hankitut tiedot eivät aina ole oikeita ja luotettavia ja työnhakijalla tulee olla mahdollisuus kommentoida ja oikaista tietoja, joita työnantaja on hänestä löytänyt.

Asianajotoimisto Castren & Snellman kirjoittaa artikkelissaan Sosiaalinen media kaipaa pelisääntöjä niin sanotusta Google-tapauksesta:
"Tietosuojavaltuutettu on linjannut, että niin sanottu Google-tapaus (dnro 626/452/2006) pätee myös sosiaaliseen mediaan. Tapauksessa työnantaja oli löytänyt Googlesta vanhaa tietoa, jossa työntekijä leimattiin mielenterveysongelmaiseksi ja käytti tätä törkeästi hyväkseen. Tietosuojavaltuutettu totesi kannanotossaan, että työntekijöitä ja -hakijoita koskeva tieto tulee ensisijaisesti kerätä henkilöltä itseltään. Mikäli tietoja kerätään muualta, työnantajan tulee ilmoittaa siitä ennen kuin tietoja käytetään henkilöä koskevassa päätöksenteossa. Lisäksi "googlaamalla" hankitut tiedot ovat epäluotettavia eikä niiden oikeellisuudesta ole takeita."
Työntekijän lojaliteettivelvollisuus sosiaalisessa mediassa

Työntekijän velvollisuus on luonnollisesti tehdä sovittua ja työnantajan määräämää työtä. Työntekijällä on myös muita velvoitteita työnantajaa kohtaan, joista keskeisin on työsopimuslaissa säädetty lojaliteettivelvoite. Oikotie Oy kirjoittaa julkaisussaan Sosiaalisen median ABC näin:
"Työsopimuslain 3 luvun 1 §:n mukaan työntekijän on toiminnassaan vältettävä kaikkea, mikä on ristiriidassa hänen asemassaan olevalta työntekijältä kohtuuden mukaan vaadittavan menettelyn kanssa. Käytännössä työntekijän lojaliteettivelvollisuus tarkoittaa sitä, että työntekijällä on tiettyjä velvollisuuksia työnantajaansa kohtaan työajan lisäksi myös vapaa-ajallaan. Lojaliteettivelvollisuuden perusteella työntekijältä voidaan edellyttää tietynlaista käytöstä myös sosiaalisessa mediassa - tai vähintäänkin pidättäytymistä tietynlaisesta käyttäytymisestä."
Työntekijän epätoivottu käytös sosiaalisessa mediassa voi joissakin tapauksissa olla peruste varoituksen antamiseen työntekijälle tai pahimmillaan johtaa työsopimuksen irtisanomiseen. On kuitenkin muistettava, että tällaisen tilanteen riskit voidaan minimoida ja ennaltaehkäistä toimivalla some-suunnitelmalla ja työyhteisön yhteisillä sosiaalisen median säännöillä.

Hill & Knowltonin syksyllä 2009 teettämä selvitys paljasti, että 73 prosenttia organisaatioista ei ollut mitenkään ohjeistanut työntekijöitään sosiaalisen median käyttämisestä. Työnantajan vastuulla on luoda työyhteisöön yhteiset kaikkiin sovellettavat ohjeet sosiaalisen median viestinnästä niin työaikana kuin vapaa-ajallakin.

Onko työpaikallasi tai yrityksessäsi määritetty sosiaalisen median pelisäännöt työntekijöille? Millaista käytöstä yrityksessäsi odotetaan työntekijöiltä verkossa heidän vapaa-ajallaan? Mitkä ovat riskit, entä hyödyt?

Markkinointi ja mainonta sosiaalisessa mediassa

Suomessa ei ole some markkinointia ja mainontaa koskevaa erityislainsäädäntöä. Some-markkinoinnissa noudatetaan yleisiä markkinointia ja mainontaa koskevia sääntöjä niin Suomen lainsäädännön kuin kanavan omien ehtojenkin mukaisesti. Markkinoijan on siis tärkeä tuntea ajantasainen lainsäädäntö ja some-kanavan omat ehdot. Useissa tapauksissa kanavan ehdot ovat Suomen lainsäädäntöä tiukemmat tai niissä on erityisehtoja koskien mainostusta.

Asianajotoimisto MK Law kirjoittaa artikkelissaan hyvän tavan vastaisesta markkinoinnista:
"Markkinoinnin perussääntöihin kuuluu hyvän tavan vastaisen markkinoinnin kielto ja kielto käyttää sopimatonta menettelyä markkinoinnissa. Markkinointi on hyvän tavan vastaista esimerkiksi, jos se on selvästi ristiriidassa yhteiskunnallisten arvojen kanssa tai jos se on syrjivä tai jos siinä suhtaudutaan hyväksyvästi toimintaan, jossa vaarannetaan terveyttä."
Myös sosiaalisessa mediassa mainoksen on oltava tunnistettavissa

Tämä tarkoittaa sitä, että kuluttajan tulee voida ymmärtää vastaanottavansa mainontaa. Tästä esimerkkinä esimerkiksi Facebook mainonta, jossa mainospäivityksessä ilmoitetaan kyseessä olevan sponsoroitu julkaisu.

Sosiaalisessa mediassa markkinointitarkoituksessa järjestettävien kilpailujen ja arvontojen on oltava helposti saatavilla. Suomen laki ei sisällä erityisiä määräyksiä kilpailuehtojen sisällöstä tai julkaisemisesta sosiaalisessa mediassa, mutta usein kilpailuja säätelevät sosiaalisen median kanavan omat ehdot. Ole siis tarkkana kilpailujen ja arvontojen kanssa ja tutustu huolella kanavan ehtoihin!

Esimerkiksi Facebook on hyvin tarkka promootioehdoistaan.

Facebookin promootiosäännöt

Arvonta = tuuriin perustuva

Kilpailu = taitoon perustuva

FB: Tykkää ja jaa -kilpailut KIELLETTY!
Tykkää ja kommentoi on ok

FB:n seinällä ei saa päivittää voittajan nimeä - ilmoita esim. omilla verkkosivuilla tai suoraan voittajille

Ei saa edellyttää sivun tykkäystä, jotta voi voittaa jotain

Kilpailu- ja arvontasääntöjen tulisi sisältää

Tiedot kampanjan järjestäjästä

Kampanjan alkamis- ja päättymisaika

Osallistumistapa

Tietoon tai taitoon perustuvan kilpailun ratkaisuperusteet

Tiedot palkinnosta, palkintojen määrästä ja toimitustavasta

Rajoitukset, kuten oman yrityksen työntekijöiden poissulkeminen arvonnasta

Voittajan julkistamispäivämäärä ja tapa, jolla voittajaan otetaan yhteyttä

Huomioi, että jos kilpailuun osallistumisen yhteydessä osallistuja lähettää sinulle tekijänoikeudella suojattua materiaalia, kuten valokuvia, tulee ehdoissa määrätä myös tämän materiaalin käytöstä.

Lue blogikirjoituksemme Facebookin tykkää ja jaa -kisat on kielletty .

Kriisiviestintä ja suunnitelmallisuuden tärkeys sosiaalisessa mediassa

Nopeatempoinen sosiaalinen media tuo tapahtumat julkisiksi reaaliajassa. Yhteisölliset kanavat kannustavat jakamaan niin arkisia kuin yllättäviä suuria tapahtumiakin. Kriisitilanteessa korostuu yrityksen valmius sosiaalisen median viestinnän hallintaan. Mikäli sosiaalinen media on integroituna yrityksen viestintästrategiaan ja kriisinhallintaan, osataan kriisitilanteessakin toimia suotuisasti.

Vaikka työyhteisössä olisi yhteiset sosiaalisen median pelisäännöt, on hyvä varautua kriiseihin. Entä, jos työntekijän arviointikyky pettää? Entä jos yrityksestä julkaistaan arkaluonteisia tietoja? Entä jos asiakkaan luottamus yritykseen on vaarassa vaikkapa somessa julkaistujen yksityiskohtien vuoksi?

Yrityksen on hyvä määrittää selkeästi, miten kriisitilanteessa toimitaan:

Kuka viestii?

Miten viestitään?

Kuinka nopeasti reagoidaan?

Sosiaalisen median kriisinhallinta TOP 5

1. Reagoi. Mikään ei raivostuta asiakkaitasi niin paljon kuin reagoimattomuus. Se moninkertaistaa kriisin. Reagoimattomuus viestii, että et välitä. Parasta on, jos reagoimassa on yrityksen johto, etkä sysää vastuuta työntekijöille.

2. Jokainen asiakas+älypuhelin-yhdistelmä on liikkuva media. Jos et aiemmin ole panostaneet asiakaspalveluun, tee se nyt.

3. Tee suunnitelma kriisiä varten. Jos juttu alkaa levitä sosiaalisessa mediassa, yrityksessä täytyy olla selvät sävelet, kuka reagoi ja miten.

4. Myönnä virheesi. Ole ystävällinen. Asiakas on aina oikeassa. Ja jollei ole, kanssaihmiset näkevät kyllä "turhan valituksen" lävitse ja asettuvat sinun puolellesi.

5. Ota opiksesi. Ota kriisi oppimismahdollisuutena. Seuraavalla kerralla tiedät varmasti, mitä asiakkaasi eivät arvosta ja voit välttää vastaavan tyytymättömyyden parantamalla asiakapalveluasi.

Kuulu kouluttaa, lue koulutustarjouksemme ja katsotaan yhdessä mitä voimme tehdä!

# data[].attributes.attachment_link.title
Sosiaalinen media ja lainsäädäntö - tunnetko nämä somelainsäädännöt?

# data[].attributes.attachment_link.description
Suomen lainsäädäntö ei tunne sanaa sosiaalinen media, eikä somea varten ole olemassa erityislainsäädäntöä. Sosiaalisen median viestintään sovelletaan olemassa olevaa lainsäädäntöä, kuten kuluttajansuojalakia. Kokosimme blogiimme somea koskevaa lainsäädäntöä, jotta sinä et eksyisi pykäläviidakkoon!

# data[].attributes.body
Mikä on JSN? Julkisen sanan neuvosto.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Julkisen sanan neuvosto (JSN) on tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta.

Julkisen sanan neuvosto arvioi hyvää journalistista tapaa tulkitsemalla Journalistin ohjeita, jotka koskevat kaikkea journalistista työtä

Neuvostoon kuuluu kahdeksan median edustajaa ja viisi yleisön edustajaa. Median edustajat valitsee JSN:n kannatusyhdistys. Yleisön edustajat valitsee neuvosto avoimen haun perusteella.

Neuvosto käsittelee myös toimittajan menettelyä tietojen hankinnassa. JSN ei ole tuomioistuin eikä se käytä julkista valtaa. Sen päätöksiä seurataan silti tarkoin. Sama on havaittu myös muissa maissa, joissa toimii JSN:a muistuttavia lehdistöneuvostoja.

Miten JSN toimii?

Neuvosto ratkaisee käsittelyyn otetut tapaukset, joista sille on kanneltu. Kantelun voi neuvostolle tehdä kuka tahansa, jonka mielestä mediassa on loukattu hyvää journalistista tapaa. Asian ei tarvitse koskea kantelijaa itseään, mutta asianomistajan on annettava suostumus kantelun käsittelylle. Jos tiedotusväline on neuvoston mielestä rikkonut hyvää journalistista tapaa, sille annetaan huomautus, joka on julkaistava lyhyessä määräajassa. Ellei huomautuksen saanut tiedotusväline julkaise sitä, annetaan se muutoin julkisuuteen. Neuvosto voi ottaa asioita käsittelyyn myös omasta aloitteestaan.

Kantelumenettely on maksuton.

Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin, jolloin JSN voi suoraan käsitellä niihin kohdistuvia kanteluita. JSN voi myös omasta aloitteestaan käsitellä tärkeänä pitämiään asioita.

Kuinka kantelu tehdään?

Jokainen, joka haluaa saattaa hyvää journalistista tapaa tai ilmaisu- ja julkaisuvapautta koskevan asian JSN:n käsiteltäväksi, voi tehdä kantelun. Jos kantelu koskee yksityisyyden suojaa, on kantelulle oltava ko. henkilön suostumus. Kantelijana voi olla yksityinen henkilö, viranomainen, yhdistys, yhtiö tai muu yhteisö. Kantelu on vapaamuotoinen. Seuraavia ohjeita on silti hyvä noudattaa:

1. Kantelu on tehtävä kirjallisesti. Ellei kantelija itse voi laatia kantelukirjelmää,hän voi tehdä neuvoston sihteerille suullisen ilmoituksen. Sihteeri laatii tämän perusteella kirjelmän, jonka kantelija allekirjoittaa.

2. Neuvosto ei käsittele asiaa nimettömän ilmoituksen perusteella. Se ei myöskään ota tutkiakseen asiaa, jonka julkistamisesta on kulunut enemmän kuin kolme kuukautta. Tästä säännöstä voidaan poiketa vain erityisestä syystä.

Jos ilmoituksen tekijä selvästi hakee neuvoston päätöstä samassa asiassa nostettavaa rikos- tai vahingonkorvausoikeudenkäyntiä varten, ei neuvosto käsittele asiaa tai lopettaa sen käsittelyn. Neuvosto voi harkintansa mukaan jättää muunkin asian käsiteltäväkseen ottamatta tai lopettaa käsittelyn.

3. Kantelu on perusteltava: mitä Journalistin ohjeiden kohtaa rikotaan? Siinä on syytä yksilöidä tarkasti kirjoitus, ohjelma tai kuva, josta kannellaan. Kantelun voi tehdä myös toimittajan menettelystä tietojen hankinnassa.

4. Jos kantelu koskee lehteä, on siihen liitettävä asianomaisen lehden numero, leike tai kopio siitä. Kantelun kohdistuessa radioon tai televisioon on vastaavasti mainittava minä päivänä, miltä kanavalta ja mihin kellonaikaan ohjelma lähetettiin. Internetistä on mainittava sivun linkki.

5. Kantelukirjelmään voi liittää myös muuta aineistoa, jolla kantelua halutaan tukea. JSN voi pyytää selvityksiä myöhemminkin.

Kantelu osoitetaan JSN:n toimistoon, josta saa myös lisätietoja ja hyvää journalistista tapaa koskevaa neuvontaa. Kantelun voi lähettää neuvostolle postitse tai verkon kautta kantelulomakkeella.

Kauanko käsittely kestää?

Asioiden käsittelyaika vaihtelee jutun laadusta riippuen suurestikin. Keskimääräinen käsittelyaika kantelun saapumisesta päätöksen postittamiseen on noin neljä kuukautta.

Ketkä ovat JSN:n takana?

Julkisen sanan neuvosto perustettiin 1968. Toimintaa säätelee JSN:n perussopimus, jonka on laatinut JSN:n kannatusyhdistys. Kannatusyhdistyksen jäseninä JSN:ään sitoutuneita ovat seuraavat yhteisöt:

(Linkeistä pääset jäsenmedialuetteloihin)

Myös uutistoimisto STT kuuluu itsesääntelyn piiriin.

JSN:n toimintaperiaatteisiin ovat suoraan perussopimukseen liittymällä - ilman JSN:n kannatusyhdistyksen tai kannatusyhdistykseen kuuluvan liiton jäsenyyttä - sitoutuneet myös ns. erillisjäsenet: Aamun Koitto, verkkolehti Itä-Helsinki, Kirkko & kaupunki, Kirkkonummen Sanomat, Landsbygdens Folk, Mamun Kynä, MarkkinointiUutiset, Medborgarbladet, MustRead, Nya Åland, RARE-media, Saariselän Sanomat, Tekijä, Verde ja Viikko Pohjois-Karjala.

Erillisjäseniksi on hyväksytty vuodesta 2011 alkaen journalismin alan oppilaitoksia, joilla on julkaisutoimintaa: Haaga-Helia (verkkomedia 360°), Tampereen yliopiston toimittajakoulutuksen Moreeni Media, Turun ammattikorkeakoulu (verkkolehti Tutka) ja Voionmaa Media.

Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistys ry (Jusanek) hyväksyy JSN:n jäsenmediat. Jusanek tukee JSN:ää aatteellisesti ja maksaa suurimman osan JSN:n kuluista. Myös valtiovalta osallistuu taloudellisesti JSN:n kustannuksiin. Valtionapu kattaa reilun neljänneksen neuvoston budjetista.

JSN:n jäsenkriteerit medialle

Julkisen sanan neuvoston jäsenkriteerit uusille yksittäisille medioille ovat seuraavat:

1) Media sitoutuu noudattamaan Journalistin ohjeita ja JSN:n perussopimusta.
2) Medialla on oltava päätoimittaja tai vastaava toimittaja.
3) Media on osoittanut hyvää journalistista tapaa. Sitoutuminen Julkisen sanan neuvoston periaatteisiin ja Journalistin ohjeisiin on suotavaa kertoa myös yleisölle.
4) Lukijalle, kuulijalle tai katsojalle ei saa jäädä epäselväksi, mikä mediassa on journalistista aineistoa ja mikä ilmoitus- ja mainosaineistoa.
5) Mediasta on helposti löydettävä tiedot julkaisijasta, vastaavasta toimittajasta ja muusta toimituksesta sekä tiedot yhteydenottoa varten.
---
Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistys päätti syyskokouksessaan 25.11.2014 jäsenkriteereistä yksittäisille tiedotusvälineille, jotka haluavat suoraan sitoutua neuvoston toimintaan. Tämä kategoria koskee niitä tiedotusvälineitä, jotka eivät kuulu JSN:n toimivallan piiriin JSN:n kannatusyhdistyksen järjestöjäsenen kautta, vaan liittyvät itse suoraan JSN:n perussopimukseen. Neuvoston toimintaan on nyt sitoutunut 14 liittojen ulkopuolista tiedotusvälinettä ja joidenkin oppilaitosten opetusjulkaisut.

Lue myös

Perussopimus

Julkisen sanan neuvoston tehtävänä on vaalia julkisen sanan vastuullista vapautta ja tukea hyvää journalistista tapaa. Neuvoston perussopimukseen sitoutuneet media-alan liitot ja tiedotusvälineet noudattavat sen periaatteita ja myötävaikuttavat siihen, että niiden jäsenet ja niille töitä tekevät toimivat sopimuksen tarkoittamalla tavalla.

Tilastot ja vuosikertomukset

JSN:n vuosikertomukset on julkaistu sähköisesti vuodesta 2004 lähtien. Niihin on kirjattu kantelujen tilastotiedot ja mm. neuvoston jäsentiedot. Vuosien 1968 - 2003 painettuja vuosikertomuksia säilytetään JSN:n toimiston arkistossa.

Tutustu tilastoihin ja vuosikertomuksiin

# data[].attributes.attachment_link.description
Julkisen sanan neuvosto (JSN) on tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Julkisen sanan neuvosto arvioi hyvää journalistista tapaa tulkitsemalla Journalistin ohjeita, jotka koskevat kaikkea journalistista työtä Neuvostoon kuuluu kahdeksan median edustajaa ja viisi yleisön edustajaa.

# data[].attributes.body
Apu.fi Sanavapaus ja huono käytös.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sananvapaus ja huono käytös - Uuninpankkopoika Saku Timonen

# data[].attributes.attachment_link.description
Kun parin päivän tauon jälkeen avasin Facebookin, niin silmille lävähti ensimmäiseksi keskustelua…

# data[].attributes.body
Helda.helsinki.fi Median sääntely ja informoitu kansalaisuus.