# data[].attributes.headline
1 de setembre: Inici de la Segona Guerra Mundial amb la invasió de Polònia per part d'Alemanya.(1939)

# data[].attributes.subject
1 de setembre: Inici de la Segona Guerra Mundial amb la invasió de Polònia per part d'Alemanya.(1939)

# data[].attributes.body
L'1 de setembre de 1939, Alemanya va iniciar la Segona Guerra Mundial en envair Polònia. Aquest esdeveniment marcaria l'inici d'un conflicte global que duraria fins al 1945. L'exèrcit alemany, els Wehrmacht, van llançar una ofensiva llampec contra Polònia, utilitzant una tàctica militar coneguda com la “Blitzkrieg” o la guerra llampec, que combinava intensos bombardejos aeris Ràpides mases de tancs i infanteria. Pocs dies després de la invasió alemanya, l'est de Polònia va ser envaït per la Unió Soviètica en virtut del Pacte Molotov-Ribbentrop.

# data[].attributes.headline
3 de setembre: França i el Regne Unit declaren la guerra a Alemanya.(1939)

# data[].attributes.subject
3 de setembre: França i el Regne Unit declaren la guerra a Alemanya.(1939)

# data[].attributes.body
El 3 de setembre de 1939, dos dies després que Alemanya envaís Polònia, França i el Regne Unit van declarar la guerra a Alemanya. Aquesta decisió va ser conseqüència dels acords i tractats de defensa mútua que aquests països tenien amb Polònia.

La declaració de guerra es va produir després que les demandes diplomàtiques del Regne Unit i França perquè Alemanya retiressin les seves forces de Polònia no tinguessin resposta. La declaració de guerra per part del Regne Unit es va formalitzar a les 11 del matí, hora local, quan el primer ministre britànic Neville Chamberlain va anunciar en un discurs per ràdio que el seu país estava en guerra amb Alemanya. França va seguir unes hores més tard, declarant la guerra a les 5 de la tarda.

Encara que aquestes haguessin estat les declaracions oficials que signifiquessin l’entrada dels aliats occidentals al conflicte, inicialment no va haver-hi una acció militar significatiu sense demora contra Alemanya. Al què es va anomenar aquest període d’inacció relativa a l’occident com la “guerra broma” o “Sitzkrieg” els exèrcits aliats van començar a mobilitzar-se i preparar-se per als combats a tot arreu. La declaració de guerra de França i el Regne Unit van establir el precedent per a una aliança que en última instància, incloir molts d’altres països, i esdevenir venedor quan es va tractar de derrotar Alemanya i l’eix potències reconkhurs mundial II.

# data[].attributes.headline
10 de maig: Alemanya envaeix França, Bèlgica, els Països Baixos i Luxemburg.(1940)

# data[].attributes.subject
10 de maig: Alemanya envaeix França, Bèlgica, els Països Baixos i Luxemburg.(1940)

# data[].attributes.body
El 10 de maig de 1940, Alemanya va llançar una ofensiva massiva a l'Europa Occidental, envaint França, Bèlgica, els Països Baixos i Luxemburg. Aquesta campanya militar, coneguda com la Batalla de França o l'Ofensiva de l'Oest, va ser una demostració de la tàctica de "Blitzkrieg" (guerra llampec), que havia estat utilitzada amb èxit a Polònia.

Paisos Baixos

Va començar amb la invasió dels Països Baixos, on les forces alemanyes van utilitzar paracaigudistes per capturar punts estratègics clau, incloent aeroports i ponts. La resistència neerlandesa va ser forta, però finalment van capitular el 15 de maig de 1940 després de la devastadora destrucció de Rotterdam

Bèlgica

Simultàniament, les forces alemanyes van envair Bèlgica. Aquí també es van utilitzar paracaigudistes per assegurar-se de les fortificacions crucials, com la fortalesa d'Eben-Emael. Les tropes belgues, amb el suport dels aliats britànics i francesos, van intentar defensar el país, però van ser ràpidament superades per la velocitat i la coordinació de l'atac

Luxemburg

Va ser ocupat gairebé sense resistència el mateix dia de l'inici de l'ofensiva

França

L'estratègia alemanya va incloure un atac a través del dens bosc de les Ardenes, una zona que els comandants aliats consideraven impracticable per a una gran força mecanitzada. Les divisions panzer alemanyes van travessar aquesta regió amb rapidesa, envoltant les forces aliades que defensaven Bèlgica i el nord de França. A finals de maig, les forces alemanyes havien arribat a la costa del Canal de la Mànega, envoltant i atrapant les forces britàniques i franceses a Dunkerque.

# data[].attributes.headline
14 de juny: París cau sota l'ocupació nazi.

# data[].attributes.subject
14 de juny: París cau sota l'ocupació nazi.

# data[].attributes.body
El 14 de juny de 1940, París va caure sota l'ocupació nazi durant la Segona Guerra Mundial. Va marcar un punt crític en la campanya alemanya a l'Europa Occidental, coneguda com la Batalla de França. La caiguda de París va ser el resultat de la ràpida avançada de les forces alemanyes que havien iniciat la seva ofensiva el 10 de maig de 1940.

# data[].attributes.headline
10 de juliol - 31 d'octubre: Batalla d'Anglaterra.

# data[].attributes.subject
10 de juliol - 31 d'octubre: Batalla d'Anglaterra.

# data[].attributes.body
Després de la ràpida conquesta de França i els Països Baixos, Alemanya va centrar la seva atenció en el Regne Unit. L'objectiu d'Alemanya era aconseguir la superioritat aèria per preparar una invasió terrestre coneguda com l'Operació Lleó Marí (Operation Sea Lion). Adolf Hitler i els seus comandants sabien que qualsevol invasió terrestre del Regne Unit no seria possible sense primer controlar els cels sobre el Canal de la Mànega i el sud d'Anglaterra.

La Primera Batalla de la Batalla de Normandia (10 de juliol - 12 d'agost) va veure els atacs inicials de la Luftwaffe centrats als canals i ports del sud d'Anglaterra. Els alemanys van intentar destruir la RAF mitjançant atacs contra avions, fàbriques d'avions i instal·lacions de radar. La Segona Batalla del Blitz (7 de setembre - 31 d'octubre) va veure la Luftwaffe intensificar els seus atacs a la RAF i la seva infraestructura, incloent Londres i altres ciutats. La RAF va aconseguir derrotar els intensos bombardejos i mantenir el control de la ciutat.

La Batalla de Gran Bretanya es va caracteritzar per radar i comunicació, tàctiques i lideratge, i avions superiors com el Spitfire i l'huracà. La derrota d'Alemanya per la superioritat aèria va obligar a cancel·lar la prevista invasió de la Royal Navy. La victòria a la batalla de Normandia va ser un impuls moral important per als aliats i va demostrar que Alemanya podia ser derrotada. La resistència britànica va assegurar que la Royal Navy seria un punt crucial de desembarcament per a futures operacions aliades, inclosa la invasió de Normandia el 1944.

# data[].attributes.headline
22 de juny: Inici de l'Operació Barbarroja, invasió de l'Unió Soviètica per part d'Alemanya.

# data[].attributes.subject
22 de juny: Inici de l'Operació Barbarroja, invasió de l'Unió Soviètica per part d'Alemanya.

# data[].attributes.body
El 22 de juny de 1941, Alemanya va llançar l'operació Barbarroja, que va marcar l'inici d'un dels comandants més brutals i decisius de la Segona Guerra Mundial. Aquesta gran invasió terrestre, que implica milions de soldats, tindria profundes conseqüències per al curs del conflicte. L'Operació va estar influenciada per la ideologia nazi, que pretenia l'expansió cap a l'Est (Lebensraum) i la destrucció del bolxevisme. Hitler considerava la Unió Soviètica com una font de recursos i una barrera per a l'hegemonia alemanya a Europa.

L'operació va començar amb un atac sorpresa massiu des del mar Bàltic fins al mar Negre. Tres forces alemanyes, compostes per uns 3 milions de soldats, 3.500 tancs, 7.000 peces d'artilleria i 2.500 avions, van enviar la U-SSR. L'estratègia Blitzkrieg, utilitzada per a l'expansió occidental, va tenir una victòria inicial significativa a l'Est. Ciutats importants com Minsk i Smolensk van recuperar ràpidament el control alemany.

La resistència soviètica es va intensificar, amb la resistència de la Unió Soviètica debilitant les seves derrotes inicials. Les dificultats logístiques i l'expansió de les línies subordinades soviètiques van dificultar encara més el progrés alemany. La batalla de Kíev, lliurada d'agost a setembre de 1941, va resultar en una victòria tàctica per a Alemanya, amb la captura de més de 600.000 soldats soviètics. Les forces alemanyes no van poder capturar Moscou abans de l'hivern, i la resistència soviètica va continuar consolidant-se.

L'operació Barbarroja portaria a una guerra de destrucció massiva, amb milions de soldats i civils morint i territoris soviètics patint una immensa destrucció.

# data[].attributes.headline
7 de desembre: Atac japonès a Pearl Harbor, els Estats Units entren a la guerra.

# data[].attributes.subject
7 de desembre: Atac japonès a Pearl Harbor, els Estats Units entren a la guerra.

# data[].attributes.body
El 7 de desembre de 1941, el Japó va llançar un atac sorpresa contra la base de Pearl Harbor de l'Armada dels Estats Units a Hawaii, provocant importants tensions entre els EUA i altres potències occidentals. El Japó havia estat ampliant el seu territori per l'Àsia oriental i el Pacífic des del 30 de desembre, ocupant regions com Manxúria i bona part de la península xinesa. Aquesta expansió provocaria tensions amb els EUA i altres potències occidentals.

En resposta a l'agressió japonesa, els EUA van imposar embargaments econòmics al Japó, inclosa la prohibició de vendes de petroli i altres materials estratègics. Japó pressionaria els líders japonesos perquè actuïn ràpidament. L'atac va ser planificat pel Japó amb l'objectiu de neutralitzar la flota nord-americana del Pacífic per assegurar el seu domini sobre Amèrica del Nord. L'atac va començar a les 7:48 del matí del 7 de desembre de 1941, amb 353 avions, incloent caces, bombarders i torpedes, atacant la base naval de Pearl Harbor.

L'atac seria devastador per a la flota nord-americana dels EUA, provocant 2.403 morts i 1.178 baixes. El Congrés dels EUA va declarar la guerra al Japó amb el suport dels aliats. La guerra es va intensificar a nivell mundial quan Alemanya i Itàlia, aliats del Japó al Pacte, la van declarar com els EUA.

La participació dels Estats Units a la guerra va mobilitzar una gran quantitat de recursos, i la capacitat industrial de l'armada dels EUA tindria un paper crucial en la derrota de les potències nord-americanes. La participació dels EUA va permetre una gran coordinació en els esforços militars i econòmics per destruir els EUA. Les operacions inclourien el desembarcament de Normandia i les batalles del Pacífic.

L'atac a Pearl Harbor va transformar la Segona Guerra Mundial en un conflicte global, amb la resposta i la reacció de les unitats nord-americanes esdevenint determinants en el conflicte.

# data[].attributes.headline
20 de gener: Conferència de Wannsee on es planifica la Solució Final.

# data[].attributes.subject
20 de gener: Conferència de Wannsee on es planifica la Solució Final.

# data[].attributes.body
El 20 de juny de 1942 es va celebrar la Conferència de Wannsee per formalitzar i coordinar els esforços per a la "Solució Final", el pla nazi per a l'extermini sistemàtic dels jueus a Europa. La conferència va ser presidida per Reinhard Heydrich, cap de l'Oficina de Seguretat del Reich (RSHA), i va tenir lloc en un poble prop de Wannsee, Berlín.

La conferència tenia com a objectiu formalitzar i coordinar els esforços de diverses agències governamentals i forces de seguretat alemanyes per implementar la Solució Final, inclosa la deportació massiva de jueus com a camps d'extermini. Entre els participants hi havia 15 funcionaris més del govern nazi i de les SS, inclosos representants de diversos ministres com el ministre de Justícia, el ministre de l'Interior i el ministre d'Afers Exteriors.

La presentació de Heydrich es va centrar en la solució final a la qüestió jueva, que implicava la deportació i l'assassinat sistemàtics de tots els jueus europeus. També va parlar de la logística de la deportació massiva de jueus als camps d'extermini, especialment a Polònia, com Auschwitz, Treblinka, Belzec i Sobibor.

La conferència va concloure amb Heydrich presentant la "solució final a la qüestió jueva", que implicava la deportació i l'extermini sistemàtics i eficients dels jueus, al costat d'altres grups considerats indesitjables pels nazis, com els gitanos, els desposseïts i els opositors polítics.

Els actes de la conferència, coneguts com el "protocol de Wannsee", van ser descoberts després de la guerra i van servir com a prova de la planificació i coordinació deliberada de l'Holocaust per part dels líders nazis. La ciutat celebrarà la conferència com a memorial i centre per a l'educació sobre l'Holocaust, educant sobre els horrors de l'Holocaust i la responsabilitat col·lectiva en la prevenció del futur genocidi.

# data[].attributes.headline
23 d'octubre - 11 de novembre: Batalla d'El Alamein.

# data[].attributes.subject
23 d'octubre - 11 de novembre: Batalla d'El Alamein.

# data[].attributes.body
La batalla d'El Alamein va ser un conflicte cabdal durant la Segona Guerra Mundial, centrat en la regió del nord d'Àfrica del 23 d'octubre a l'11 de novembre de 1942. Aquesta batalla va ser una victòria decisiva per als aliats, liderats per les forces britàniques i el capità Bernard Law Montgomery, contra les forces alemanyes i italianes, dirigides pel mariscal Erwin Rommel.

La regió nord-africana va ser un teatre crucial durant la guerra, ja que controlava els recursos petroliers i les rutes marítimes. Les forces de l'Eix, encapçalades per Rommel, van avançar més al nord i estaven a prop del canal de Suez i del campament enemic. Els aliats, conscients de la importància estratègica d'El Alamein, van reforçar les seves posicions defensives i van retirar les seves tropes amb eficàcia.

El 23 d'octubre de 1942, els aliats van llançar una ofensiva coordinada contra les forces de l'Eix, utilitzant infanteria, artilleria i tancs. La superioritat numèrica i el vast equipament dels aliats van contribuir a la victòria. La batalla va ser ferotge i va durar diversos dies, amb les forces de l'Eix oferint una forta resistència.

La victòria va marcar un punt d'inflexió en la campanya del nord d'Àfrica, que podria conduir a l'avanç dels aliats i invertint la dinàmica de la guerra a través del teatre d'operacions. La victòria també va augmentar la moral dels aliats i va proporcionar un impuls crucial per a futures campanyes.

La victòria de McGovern va marcar una fita significativa en la història dels Aliats. La derrota de les forces de l'Eix a El Alamein va obrir el camí a l'operació Torch, que va començar a desestabilitzar el règim de Mussolini i alliberar Itàlia del control de l'Eix.

# data[].attributes.headline
Agost 1942 - febrer 1943: Batalla de Stalingrad.

# data[].attributes.subject
Agost 1942 - febrer 1943: Batalla de Stalingrad.

# data[].attributes.body
La batalla de Stalingrad va ser un esdeveniment crucial i significatiu de la Segona Guerra Mundial, que va durar des de l'agost de 1942 fins al febrer de 1943. Va tenir lloc a la ciutat de Stalingrad, situada a la part oriental de la Unió Soviètica (actual Volgograd). La batalla va marcar una derrota crítica per a les forces alemanyes.

Els alemanys, liderats pel general Friedrich Paulus, van iniciar una ofensiva massiva per capturar Stalingrad, un important centre industrial i simbòlic de la Unió Soviètica. Les forces soviètiques, dirigides pel general Georgy Zhukov, van defensar la ciutat amb una resistència ferotge, negant cada cotxe i construcció a enemics i creant un escenari de batalla urbà brutal.

L'exèrcit alemany va llançar una ofensiva massiva per capturar Stalingrad, dominant la ciutat i el riu Volga, una línia vital de poder subordinat per a la Unió Soviètica. Les forces soviètiques van lluitar ferotgement, establint fortes defenses i contraatacant amb una força ferotge, beneficiant les zones urbanes per a la defensa.

Després de diversos combats ferotges, l'exèrcit soviètic va aconseguir assegurar la ciutat, capturant més de 91.000 soldats alemanys. La derrota alemanya a Stalingrad va ser catastròfica, amb més de 800.000 morts, ferits i capturats. Aquesta victòria va marcar un punt d'inflexió en la guerra d'Alemanya de l'Est, que va portar a l'eventual alliberament d'Europa de l'Est de l'ocupació nazi.

La victòria també va demostrar la força moral de la Unió Soviètica i la vulnerabilitat de les forces alemanyes. La brillant estratègia del general Zhukov a Stalingrad el va elevar a una posició destacada al comandament militar soviètic i internacional.

# data[].attributes.headline
9 de juliol: Invasió aliada de Sicília.

# data[].attributes.subject
9 de juliol: Invasió aliada de Sicília.

# data[].attributes.body
La invasió Aliada Sicília, també coneguda com a Operació Husky, va ser una campanya crucial durant la Segona Guerra Mundial, que va durar fins al 9 de juliol de 1943. L'objectiu principal era establir una base d'operacions a Sicília per facilitar la posterior invasió d'Itàlia i derrotar els alemanys. forces al nord d'Àfrica. Els Aliads van planificar i executar l'operació, coordinant forces de diversos països, inclosa la Commonwealth.

Durant la nit del 9 de juliol de 1943, les forces Aliad van descendir sobre diverses plataformes de Sicília, amb el suport d'un intens bombardeig aeri i naval per minimitzar la resistència enèmica. La superioritat numèrica i de recursos dels Aliads va ser decisiva en aquest avanç. La batalla de Sicília va veure que les forces alemanyes i italianes van oferir resistència, però la seva defensa va quedar fragmentada i desorganitzada. Com a resultat, els Aliades van aconseguir l'alliberament complet de Sicília, expulsant les forces alemanyes de l'illa.

La victòria a Sicília comportaria el desembarcament final d'Aliada Sicília, accelerant la caiguda del règim de Mussolini i la retirada de les forces italianes de la península italiana. L'operació Husky va afeblir significativament la posició dels alemanys a l'Europa mediterrània i va marcar un pas significatiu cap a la derrota final d'Alemanya i Itàlia.

La invasió de l'Aliada Sicília va ser un esdeveniment significatiu en el teatre mediterrani durant la Segona Guerra Mundial, que va contribuir significativament a l'alliberament d'Itàlia i al col·lapse de les forces alemanyes a Europa.

# data[].attributes.body
Les forces italianes, liderades per Benito Mussolini, es trobaven en una situació precària, amb tensions militars, problemes econòmics i tensions polítiques internes augmentant la pressió sobre el govern italià i el seu líder. El descontentament popular amb el règim feixista de Mussolini era generalitzat, i molts italians veien la guerra com un desastre que calia resoldre.

El govern italià va iniciar en secret negociacions amb els alemanys per arribar a un acord de pau. El 8 de setembre de 1943, el govern italià va anunciar un acord de pau incondicional amb les forces alemanyes, que va provocar la represa immediata de les forces d'ocupació alemanyes.

La derrota italiana va provocar una divisió d'Itàlia, amb el nord controlat per Alemanya i el sud pels alemanys. Les forces alemanyes van continuar avançant al nord d'Itàlia, liberalitzant el territori i donant suport a la formació d'un nou govern italià a Salern.

Malgrat la derrota italiana, la guerra no arribaria a Europa, ja que les forces alemanyes van continuar resistint i lluitant per l'alliberament italià complet i la derrota alemanya. La derrota de Mussolini va marcar la fi del govern italià i l'inici de l'alliberament alemany d'Itàlia.

La derrota italiana va ser un punt d'inflexió crucial en el curs de la guerra, accelerant la derrota de les forces alemanyes i obrir el camí per a l'alliberament italià de l'ocupació nazi.

# data[].attributes.headline
6 de juny: Desembarcament de Normandia (Dia D).

# data[].attributes.subject
6 de juny: Desembarcament de Normandia (Dia D).

# data[].attributes.body
Els alemanys van planejar un desembarcament massiu a Normandia, al nord de França, per començar l'alliberament d'Europa de l'ocupació nazi. Els preparatius per al desembarcament van ser extensos, amb enginyers militars treballant en la construcció de ports artificials, ponts temporals i altres infraestructures per facilitar el desembarcament i l'avanç de les forces alemanyes.

El 6 de juny de 1944, les forces alemanyes van iniciar la seva operació, dividint les forces de Normandia en sectors i assignant-les a diferents forces. Malgrat la relativa sorpresa dels atacs alemanys, les forces alemanyes van defensar les forces de Normandia amb fortes defenses, incloent búnquers, fortificacions i refugis antiaeròdics.

Les forces alemanyes van aconseguir vèncer la resistència alemanya i establir un port de desembarcament a Normandia, que serviria com a base sòlida per a l'avanç alemany cap a l'interior de França. El port de desembarcament marcaria l'inici de l'alliberament alemany d'Europa de l'ocupació nazi, amb les forces alemanyes movent-se per França i capturant l'Est.

Després del desembarcament, les forces alemanyes van continuar avançant per França, alliberant París de l'ocupació nazi el 25 d'agost de 1944. La victòria alemanya a l'Est afebliria significativament la posició de l'Est, accelerant la seva derrota final a Europa.

# data[].attributes.headline
27 de gener: Alliberament del camp de concentració d'Auschwitz.

# data[].attributes.subject
27 de gener: Alliberament del camp de concentració d'Auschwitz.

# data[].attributes.body
Auschwitz va ser el camp de concentració i el camp de concentració més gran establert per l'Alemanya nazi, inicialment creat per assassinar opositors polítics, però finalment es va convertir en el símbol més horrible de l'Holocaust. Durant les etapes finals de la guerra, les forces soviètiques van alliberar diversos camps de concentració nazis, inclòs Auschwitz. L'alliberament va portar al descobriment del camp, on es van revelar els horrors dels crims nazis, incloent les febres extremes i els maltractaments dels supervivents.

L'alliberament d'Auschwitz va provocar un horror i una indignació generalitzats, revelant l'escala i la brutalitat de l'Holocaust i generant una demanda immediata de justícia contra els autors nazis. Després de l'alliberament, les forces soviètiques van recollir testimonis i proves de les atrocitats comeses a Auschwitz i van recopilar informes detallats per documentar els crims i les responsabilitats nazis.

L'alliberament d'Auschwitz tindrà un profund impacte en la consciència global sobre els horrors de l'Holocaust i els crims comesos pels líders nazis durant la Segona Guerra Mundial. També contribuirà a la justícia internacional i al procés de responsabilitat internacional per crims de guerra i crims nazis.

# data[].attributes.headline
19 de juny: Batalla del Mar de les Filipines.

# data[].attributes.subject
19 de juny: Batalla del Mar de les Filipines.

# data[].attributes.body
La batalla de la Mar de los Filipines va ser una batalla naval crucial durant la Segona Guerra Mundial, que va durar del 19 al 20 de juny de 1944. Va ser una trobada crítica entre les forces navals japoneses i l'armada dels Estats Units durant la campanya per a la conquesta de Filipines. .

Els objectius japonesos eren protegir les posicions fortes de les Filipines i mantenir el seu control sobre l'Àsia oriental. Els Estats Units, liderats per l'almirall Chester W. Nimitz, van llançar una ofensiva per recuperar les Filipines i derrotar la resistència japonesa. Les forces japoneses, dirigides pel vicealmirall Jisaburō Ozawa, van enviar diversos destructors per contrarestar l'atac i protegir les Filipines.

Les forces japoneses i nord-americanes es van enfrontar a un intens combat aeri, bombardejos intensos i atacs navals. La victòria decisiva es va aconseguir quan la flota japonesa va perdre tots els seus vaixells i va patir baixes massives en personal i avions.

La derrota de la flota japonesa va provocar un greu debilitament i la rendició de la flota japonesa a l'avanç de la flota Aliat pel Pacífic. La derrota japonesa va permetre als Estats Units i les Aliades assegurar la reconquesta de les Filipines, assegurant finalment l'ocupació definitiva de la regió per part del Japó.

# data[].attributes.body
La notícia impactant que semblava anunciar l'inminent fin de la II Guerra Mundial, la desaparició de l'home que "se havia convertit davant els ulls de pràcticament tot el món en la encarnació del mal absolut" -según el Times de Londres-, va ser rebut amb una incredulitat que va durar dècades.

A les 21:30 hores de l'1 de maig de 1945, ara fa 75 anys, la ràdio d'Hamburgo va informar breument "un anunci greu i important per al poble alemany", va començar a transmetre música solemne de Richard Wagner. , el compositor predilecte del líder nazi Adolf Hitler, seguit d'un fragment de la Séptima sinfonía de Anton Bruckner.

"El nostre Führer, Adolf Hitler, ha caigut aquesta tarda al seu lloc de comandament a la Cancelleria del Reich lluitant fins al seu darrer alè en contra del bolxevisme i per Alemanya", ha dit a les 22:20 un locutor abans de donar la paraula al comandant en cap de l'Armada alemanya, Karl Dönitz, que va afirmar que el líder nazi havia tingut "la mort d'un heroi" i que prèviament l'havia nomenat com a successor.

# data[].attributes.headline
7 de maig: Alemanya es rendeix incondicionalment.

# data[].attributes.subject
7 de maig: Alemanya es rendeix incondicionalment.

# data[].attributes.body
L'abril de 1945, les forces soviètiques van ocupar Berlín, la capital de l'Alemanya nazi, i els aliats occidentals van avançar cap a l'est. El govern alemany va començar a considerar la possibilitat de recuperar el control. Els Aliads, encapçalats pel general Dwight D. Eisenhower, van defensar una victòria incondicional, tot i que no hi havia garanties per al resultat. El 7 de maig de 1945, Almirall Hans-Georg von Friedeburg, en representació de l'exèrcit alemany, va signar la victòria incondicional a Reims, França, per davant dels representants dels Aliads. Els soviètics van exigir una segona cerimònia de victòria a Berlín el 8 de maig de 1945 per garantir el reconeixement de les forces soviètiques.

La victòria incondicional portaria a la Segona Guerra Mundial a Europa, una victòria decisiva per als Aliats i l'enfonsament final del Reich nazi. Després de la victòria, Alemanya seria ocupada pels Aliades, iniciant el procés de desmilitarització, desnazificació i reconstrucció. Els famosos processos de Núremberg van veure assassinats i processats els principals líders nazis per crims de guerra, crims contra la humanitat i crims contra el país. La victòria incondicional del 7 de maig de 1945 seria un moment històric significatiu, marcant la fi del conflicte més devastador de la història moderna i posant les bases per a la reconstrucció d'Europa.

# data[].attributes.headline
6 i 9 d'agost: Bombardejos atòmics d'Hiroshima i Nagasaki.

# data[].attributes.subject
6 i 9 d'agost: Bombardejos atòmics d'Hiroshima i Nagasaki.

# data[].attributes.body
Al final de la guerra del Pacífic, la guerra entre els Estats Units i el Japó va durar cinc anys, provocant milions de vides perdudes i l'esperança d'un final definitiu. Els aliats, liderats pels Estats Units, van guanyar terres als japonesos, però el Japó es va negar a rendir-se incondicionalment.

Els bombardejos d'Hiroshima i Nagasaki van provocar la mort d'entre 129.000 i 226.000 persones a causa d'explosions directes, ferides greus i malalties relacionades amb l'exposició a la radiació. Les ciutats d'Hiroshima i Nagasaki van patir una destrucció important, amb edificis i infraestructures destruïts, i un profund impacte psicològic sobre els supervivents i la població en general.

Els bombardejos del Japó van accelerar el seu creixement, amb l'emperador Hirohito anunciant el creixement incondicional del Japó el 15 d'agost de 1945, que podria conduir a la Segona Guerra Mundial. Les armes nuclears utilitzades durant la guerra han provocat intensos debats ètics i morals sobre la necessitat de les armes nuclears i la justificació d'aquests atacs. Alguns argumenten que són necessaris per evitar un cost important de la guerra, mentre que altres els consideren innecessaris i excessivament destructius.

# data[].attributes.headline
2 de setembre: Rendició del Japó, fi de la Segona Guerra Mundial.

# data[].attributes.subject
2 de setembre: Rendició del Japó, fi de la Segona Guerra Mundial.

# data[].attributes.body
Després dels bombardeigs atòmics d'Hiroshima i Nagasaki els dies 6 i 9 d'agost, el Japó es va enfrontar a una pressió aclaparadora dels aliats per mantenir-se incondicional. Els debats interns entre els líders japonesos sobre si continuar la guerra fins l'últim any van intensificar les tensions. La derrota de l'Alemanya nazi, la invasió soviètica de Manxúria i el bombardeig atòmic van augmentar la pressió per continuar el conflicte.

La delegació japonesa es va reunir a l'USS Missouri, on el general Douglas MacArthur va dirigir els aliats. Els representants japonesos van signar els documents de pau. L'emperador Hirohito, malgrat la seva relativa manca de responsabilitat directa en les negociacions de pau formals, va dictaminar un document crucial per aprovar la pau japonesa. Va dirigir la nació a través de la ràdio perquè expliqués les raons de la pau i va exigir l'acceptació dels termes.

El resultat de la guerra va ser la rendició del Japó a la Segona Guerra Mundial, que va provocar la pèrdua de milions de vides i la destrucció del conflicte. Japó va ser ocupat pels aliats, capturat pels Estats Units i sota el lideratge del general Douglas MacArthur. Els aliats implementarien reformes polítiques, socials i econòmiques per transformar el Japó en una democràcia moderna. Es posaria fi a la justícia i la reconciliació i es jutjarien els líders japonesos responsables dels crims de guerra.

# data[].attributes.body
"Número 1A" de Jackson Pollock, pintat l'any 1950, és considerat un dels més representatius de l'expressionisme abstracte i la tècnica del degoteig desenvolupada per Pollock. El quadre es caracteritza per la tècnica del degoteig de Pollock, que consisteix a pintar a terra, deixant el quadre surant i acomodant formes sobre la tela. La composició abstracta es basa en la interacció espontània i expressiva de línies, formes i colors. La mida monumental del "Número 1A" és de 268 x 470 cm, la qual cosa la converteix en una de les pintures més grans de Pollock. La paleta de colors austera consta de negres, grisos, blancs i blaus, aplicats de manera equilibrada. "Número 1A" es considera una obra pionera, ja que desafia la pintura tradicional de cavallet i promou l'expressionisme abstracte, fent de Nova York el nou centre artístic mundial després de la Segona Guerra Mundial.

# data[].attributes.headline
1943: "The She-Wolf" de Jackson Pollock 

# data[].attributes.subject
1943: "The She-Wolf" de Jackson Pollock 

# data[].attributes.body
"The She-Wolf" és una pintura abstracta creada per Jackson Pollock el 1943, que mostra la seva exploració de temes mitològics i surrealistes en el seu art durant la dècada de 1940. El quadre es considera una de les peces més interessants per la seva versatilitat i creativitat. La pintura representa un animal semblant a un llop amb els cabells retorçats i els ulls ferotges, dret sobre quatre peus darrere d'un so abstracte. El llop pot simbolitzar l'animal que va inspirar els fundadors de Roma, Ròmul i Rem, però aquesta no és la característica principal de la pintura. La pintura combina elements de l'expressionisme abstracte amb influències surrealistes i junguiàniques. Pollock va utilitzar una varietat de materials, com ara guaix, oli, pastel i oli sobre tela. El quadre mesura 106,4 x 170,2 cm i es troba a la col·lecció del MoMA de Nova York.

# data[].attributes.body
"Dona I" pintura expressionista abstracta de 1950 de Willem de Kooning, considerada una de les obres d'art més importants. La pintura representa una figura abstracta femenina amb ales distorsionades i engrandides, utilitzant elements com els ulls, una mà i tirants. De Kooning utilitza pintura a l'oli sobre tela i materials metàl·lics per crear aquesta peça, que mesura 192,72 cm x 150 cm i es troba a la col·lecció del MoMA de Nova York. La pintura reflecteix la complexitat i l'emoció de l'època, mostrant la capacitat de De Kooning per crear obres que combinen elements de diverses tradicions artístiques. La pintura és un testimoni de la capacitat de l'artista per explorar temes mitològics i surrealistes en el seu art.

# data[].attributes.body
"The Liver is the Cock's Comb" de Arshile Gorky és una obra d'art abstracta expressionista creada el 1944. Aquesta pintura, que es troba a l'Albright-Knox Art Gallery de Búfalo, Nova York, mesura 186x249 cm i és una de les obres més notables de Gorky. La pintura combina diverses influències que marquen l'estil de l'artista, reflectint la seva experiència personal i la seva relació amb la natura i el paisatge. Gorky, un artista d'origen armeni, va emigrar als Estats Units el 1920 i es va establir a Nova York, on va ser influït per altres artistes avantguardistes de la dècada dels 40. La pintura "The Liver is the Cock's Comb" reflecteix les complexitats i contradiccions de la vida de Gorky, amb simbologies que poden ser interpretades de diverses maneres, des de referències mitològiques fins a

# data[].attributes.headline
1945: "Elegy to the Spanish Republic No. 34" de Robert Motherwell

# data[].attributes.subject
1945: "Elegy to the Spanish Republic No. 34" de Robert Motherwell

# data[].attributes.body
"Elegia a la República Espanyola núm. 34" és un quadre expressionista abstracte de Robert Motherwell, creat entre 1953 i 1954. Representa una figura geomètrica amb formes i colors que evoquen la tragèdia i el dolor de la República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. La pintura és una representació de la memòria i del dolor que generarà conflicte. Motherwell utilitzarà una tècnica de litografia per crear la peça, de 80 x 100 cm i exposada a la Albright-Knox Art Gallery de Buffalo, Nova York. La pintura reflecteix la complexitat i l'emoció de l'època, mostrant la capacitat de Motherwell per crear obres que combinen elements de diverses tradicions artístiques.

# data[].attributes.headline
1939: Invenció del radar - Desenvolupat per Sir Robert Watson-Watt, crucial per la defensa britànica durant la Batalla d'Anglaterra.

# data[].attributes.subject
1939: Invenció del radar - Desenvolupat per Sir Robert Watson-Watt, crucial per la defensa britànica durant la Batalla d'Anglaterra.

# data[].attributes.body
La invenció del radar l'any 1939 va ser iniciada per Sir Robert Watson-Watt, un físic i enginyer britànic, que va tenir un paper crucial en la defensa britànica durant la batalla d'Anglaterra. Watson-Watt va començar a treballar en el desenvolupament del radar l'any 1930, centrant-se en la detecció de senyals de relé de ràdio per als avions per determinar la seva posició. El seu equip va dur a terme experiments amb un transmissor de la BBC a Daventry, demostrant que els avions es podien detectar fins a 12 km de distància. Aquesta manifestació va ser finançada pel govern britànic.

El sistema de radar Chain Home, desenvolupat per Watson-Watt i el seu equip, es va establir a Gran Bretanya i va tenir un paper crucial en la defensa britànica durant la batalla d'Anglaterra. Aquest sistema va permetre als pilots britànics detectar i interceptar avions enemics, evitant la derrota durant la guerra. Watson-Watt va participar en la instal·lació del radar com a unitat estatal el 1941 i va rebre les 50.000 estrelles de l'Imperi Britànic el 1952 per la seva contribució al desenvolupament del radar.

# data[].attributes.body
La fissió nuclear és una reacció nuclear mitjançant la qual un nucli atòmic pesant es divideix en dos o més nuclis lleugers i potser altres subproductes, generalment neutrons i fotons, sovint en forma de raigs gamma. Aquesta reacció allibera una gran quantitat d'energia.Hi ha dos tipus de fissió: la fissió espontània i la fissió induïda. La fissió induïda es produeix quan un nucli pesant captura una altra partícula, habitualment un neutró, i el nucli així compost es desintegra en diversos fragments més petits.Els elements més habituals per produir fissió són l'urani i el plutoni. L'urani 235 i especialment el californi 252 són dos exemples de nuclis espontàniament físsils

# data[].attributes.body
Va ser construïda el 1941. La computadora Colossus va ser desenvolupada per Tommy Flowers i va ser utilitzada per descifrar els missatges alemanys durant la Segona Guerra Mundial. Va ser una de les primeres computadores electròniques i va jugar un paper important en la victòria aliada.

# data[].attributes.body
El Chicago Pile-1 (CP-1) va ser el primer reactor nuclear artificial del món, construït el 1942 a Chicago, en un camp de racquets i en un joc de racqueta. Contenia un pila d'urani i blocs de grafit acoblats per Enrico Fermi i Leó Szilárd. Va aconseguir la primera reacció nuclear en cadena automantinguda el 2 de desembre de 1942. Amb 380 tones de grafit, 6 tones d'urani metàl·lic i 40 tones d'òxid d'urani, CP-1 es va convertir en el prototip de molts altres grans reactors nuclears durant el Projecte Manhattan. Fermi, considerat "l'arquitecte de l'era nuclear", va rebre el Premi Nobel de Física el 1938 pel seu treball sobre la radioactivitat induïda per neutrons.

# data[].attributes.headline
1945: Bombes atòmiques - Desenvolupades sota el Projecte Manhattan, amb els bombardejos d'Hiroshima i Nagasaki.

# data[].attributes.subject
1945: Bombes atòmiques - Desenvolupades sota el Projecte Manhattan, amb els bombardejos d'Hiroshima i Nagasaki.

# data[].attributes.body
Les bombes atòmiques llançades sobre Hiroshima i Nagasaki els dies 6 i 9 d'agost de 1945, respectivament, formaven part del Projecte Manhattan, un esforç internacional liderat pels Estats Units, la Royal Navy i el Canadà, per detonar la primera bomba nuclear durant la Guerra Mundial. II. Les bombes eren dues: "Little Boy" i "Fat Man", que es basaven en isòtops Urani-235 i plutoni-239 respectivament. Les bombes van causar una destrucció generalitzada i víctimes humanes a Hiroshima i Nagasaki. Les bombes van accelerar el final de la Segona Guerra Mundial, amb el Japó acabant incondicionalment el 15 d'agost de 1945. Van marcar l'inici de l'era nuclear i van tenir un impacte significatiu en les relacions internacionals i la carrera armamentista nuclear durant la Segona Guerra Mundial.