# data[].attributes.body
EL COLTAN: UN MINERAL ENSANGONAT

# data[].attributes.body
1. Formeu 10 grups de 2 o 3 persones.

2. Cada grup haurà d’escollir un dels 10 temes a desenvolupar. A cada apartat hi ha els recursos corresponents.

3. Teniu 45 minuts per preparar el tema. A continuació caldrà exposar-lo de forma resumida i entenedora als companys/es.

4. Els 30 minuts finals es dedicaran a l’exposició del tema. Cada grup disposarà de 2 o 3 minuts. La resta de companys/es hauran de prendre nota, ja que hauran de recopilar la informació de cadascun dels temes.

# data[].attributes.body
PROVES DE L’EVOLUCIÓ

grup 1 : PROVES ANATÒMIQUES O MORFOLÒGIQUES

grup 2 : PROVES PALEONTOLÒGIQUES

grup 3 : PROVES EMBRIOLÒGIQUES

grup 4 : PROVES BIOGEOGRÀFIQUES

grup 5 : PROVES BIOQUÍMIQUES o BIOMOLECULARS

QUÈ ÉS UN FÒSSIL?

grup 6 : Què és un fòssil? Quins tipus de fòssils existeixen?

grup 7 : En què consisteix el procés de fossilització i quines fases té? Què són els fòssils guia i quina funció tenen?

TEORIES SOBRE L’EVOLUCIÓ

grup 8 : Teories fixistes. Creacionisme i catastrofisme

grup 9 : Teories evolucionistes: Neodarwinisme o teoria sintètica de l’evolució.

BREU REPÀS A LA HISTÒRIA DE LA VIDA A LA TERRA

grup 10 : Breu repàs dels esdeveniments més importants de la història de la vida a la Terra

# data[].attributes.body
ACTIVITAT 3

# data[].attributes.headline
REPRESENTACIÓ DEL RELLEU: ELS MAPES TOPOGRÀFICS

# data[].attributes.subject
REPRESENTACIÓ DEL RELLEU: ELS MAPES TOPOGRÀFICS

# data[].attributes.body
ACTIVITAT 3

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Les roques conformen tots els paisatges de la Terra.

2. Al sòl d'un bosc hi ha terra, però també nombrosos organismes i restes d'organismes.

3. A moltes zones dels continents es poden observar roques com el granit, la calcària i el basalt.

4. Encara més sovint, la superfície terrestre està ocupada per materials solts sobre els quals creix una vegetació més o menys abundant. Són terres que s'han format a partir d'aquelles roques gràcies a un procés lent en què han intervingut l'aigua, l'aire i els éssers vius.

5. Molts carreus, o blocs de roca, amb els quals es van construir els murs dels edificis antics semblen deteriorats.

Fenòmens geològics externs

L'Concretament aquesta acció comença amb la meteorització de les roques i a continuació comprèn els tres acció dels agents geològics externs (l'aigua, el vent i els éssers vius) consisteix en la disgregació de les roques i el transport dels materials fragmentats a alres llocs.
processos geològics externs: l'erosió, el transport i la sedimentació.

LA METEORITZACIÓ
La meteorització és l'alteració que experimenten les roques que es troben en contacte amb els gasos de l'atmosfera, l'aigua i els éssers vius. La meteorització pot ser:

Meteorització física o mecànica: és la disgregació o fragmentació que experimenten les roques de la superfície terrestre, sense modificar-ne l'estructura química. Es pot produir per causes com ara: els canvis de temperatura, la solidificació de l'aigua o l'acció dels éssers vius.

Meteorització química: es l'alteració química de les roques a causa de l'oxigen i el diòxid de carboni de l'atmosfera i l'aigua. Es pot produir principalment per: oxidació, dissolució, carbonatació i l'acció dels éssers vius.

Totes les roques situades a la superfíce terrestre experimenten un proces de meteorització més o menys interns. L'
L'EROSIÓ
erosió és la retirada de materials d'una zona de la superfície terrestre produïda per la inervenció d'algun agent geològic extern. En alguns casos, l'agent geològic només fa moure les partícules meteoritzades, però de vegades també participa activament en el desgast.
La intensitat en què l'erosió actua sobre un territori depèn de:

Factors climàtics: temperatura, règim de pluges, quantitat de vent, et.

Característiques físiques i químiques de la roca: duresa, solubilitat, facilitat per ser oxidada, etc.

L'acció humana.

L'erosió efectuada al llarg del temps sobre un territori modifica el relleu:

Les serralades es suavitzen.

Es formen les valls.

La costa retrocedeix.

El formen galeries i coves subterrànies.

El transport EL TRANSPORT és el trasllat dels materials erosionats a altres llocs. Els principals agents transportadors són l'aire, l'aigua i el gel.
El transport multiplica l'acció erosiva, ja que les partícules transportades xoquen contra les superfícies rocoses i les meteoritzen i erosionen.
Els materials transportats poden desplaçar-se de diferents maneres:

Sobre la superfície, per arrossegament o rodolament com en els corrent d'aigua, d'aire i en les glaceres.

Suspesos a l'aigua o a l'aire.

LA SEDIMENTACIÓ
La Les zones on es dipositen reben el nom de sedimentació és el dipòsit de materials transportats. Es produeix quan l'agent transportador disminueix la seva capacitat de carregar i moure materials, generalment per una pèrdua de velocitat.
conques sedimentàries.

Anomenem agents geològics externs als fenòmens de la natura encarregats de modelar el relleu a travès dels processos o fenòmens geològics externs.

Aquests agents són: l' aigua (aigües salvatges, els torrents, els rius, les glaceres i el mar), el vent i els éssers vius. Degut a què aquests agents produeixen canvis i transformacions en el relleu, per poder actuar necessiten d'uns motors que ja hem estudiat en lliçons anteriors: l' energia solar i la força de la gravetat.

L' energia solar és l'encarregada d'originar el vent (desplaçaments de masses d'aire de temperatures diferents) i els corrents marins (desplaçaments de masses d'aigua de temperatures diferents). L'energia solar és també la causant dels canvis d'estat de l'aigua.

La força de la gravetat intervé en els desplaçaments de sòlids (roques i gel) i líquids (aigua) a favor dels pendents, i en els desplaçaments verticals de masses d'aire en l'atmosfera i d'aigua en els oceans.

Les aigües superficials
Les aigües superficials són el conjunt de tota l'aigua dolça que discorre sobre la superfície terrestre. Són les aigües salvatges, els torrents i els rius.

Les aigües subterrànies són la part de l'aigua de pluja que s'infiltra i penetra en el terreny a través dels porus del sòl i de les escletxes de les roques.

Aquí trobem els El nivell superior de l'aigua subterrània, és a dir, de la roca amarada d'aigua, s'anomena aqüífers: aigües infiltrades que queden retingudes entre les roques. Les roques que formen els aqüifers són poroses, de manera que l'aigua circula i omple els porus.
nivell freàtic.

Les
Les glaceres
glaceres són acumulacions de gel que es desplacen sobre la superfície terrestre.

Hi ha dos tipus de glaceres: les glaceres alpines (es localitzen a les zones d'alta muntanya) i els casquets polars (són les glaceres situades a les zones polars i a les seves proximitats: Antàrtida i Groenlàndia).

Platja: són acumulacions de sorra o grava.

Tòmbol: és el dipòsit de sediments que connecta un illot amb la costa.

Plataforma d'abrasió: és la base erosionada d'un penya-segat.

Arc natural: es la cavitat que travessa un promontori.

Albufera: són llacunes cosaneres separades del mar totalment o parcialment per una barra de sediments.

Barres: són acumulacions de sorra paral·leles a la costa.

Delta: són acumulacions a la línia de la costa dels sediments arrossegats pels rius.

Fletxa: són barres unides a la costa per un dels seus extrems.

Illot costaner: són les restes d'un promontori que ja no està connectat amb la costa.

L' abrasió eolica: consistieix en el desgast que les partícules en suspensió provoquen sobre les superfícies.

La deflació: consisteix en l'elevació i retirada dels materials solts petits o mitjans de la superfície del terreny.

El vent genera dipòsits de sediments d'aspecte homogeni com els loess i les dunes.

# data[].attributes.attachment_link.description
Abans de començar... Les roques conformen tots els paisatges de la Terra. Al sòl d'un bosc hi ha terra, però també nombrosos organismes ...

# data[].attributes.headline
MODELATGE DEL RELLEU: Els agents naturals que modelen el paisatge.

# data[].attributes.subject
MODELATGE DEL RELLEU: Els agents naturals que modelen el paisatge.

# data[].attributes.body
ACTIVITAT 2

# data[].attributes.headline
La web del CIDEAD també explica els tipus de deformacions de l'escorça terrestre amb animacions interessants.

# data[].attributes.subject
La web del CIDEAD també explica els tipus de deformacions de l'escorça terrestre amb animacions interessants.

# data[].attributes.headline
CREACIÓ DEL RELLEU: Plecs, Falles i Diàclasis

# data[].attributes.subject
CREACIÓ DEL RELLEU: Plecs, Falles i Diàclasis

# data[].attributes.body
ACTIVITAT 1

# data[].attributes.headline
EL RELLEU: Creació, modelatge i representació del relleu

# data[].attributes.subject
EL RELLEU: Creació, modelatge i representació del relleu

# data[].attributes.body
8. Busca informació sobre alguna de les erupcions volcàniques més devastadores de la història i fes referència a:
- Situació geogràfica
- Any
- Tipus d'activitat tectònica
- Tipus de volcà
- Materials expulsats
- Efectes de l'erupció

# data[].attributes.body
Utilitza els recursos que et proporcionem per respondre les preguntes:
1. Què és un volcà? Per què es produeix?
2. Quines són les parts d'un volcà (convencional)? Fes un esquema o dibuix.
3. Quins tipus de productes expulsa un volcà? Explica'ls breument.
4. Descriu els principals tipus de volcans.
5. Quines són les causes de l'explosivitat d'alguns volcans?
6. En què consisteix el vulcanisme atenuat? Posa alguns exemples de fenòmens associats a aquest tipus de vulcanisme.
7. Quin és el risc volcànic a Catalunya? Quins tipus de volcans tenim?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aquest treball ha estat realitzat durant el curs escolar 1996-97 pels alumnes de l'EATP d'Informàtica de segon de BUP de l' Institut de Batxillerat Bellvitge, amb la coordinació de Carlos García Peñalba

Va ser un dels treballs premiats al
Primer Concurs Webs de Ciència.

# data[].attributes.attachment_link.description
Aquest treball ha estat realitzat durant el curs escolar 1996-97 pels alumnes de l'EATP d'Informàtica de segon de BUP de l' Institut de Batxillerat Bellvitge, amb la coordinació de Carlos García Peñalba Va ser un dels treballs premiats al Primer Concurs Webs de Ciència.

# data[].attributes.body
El geólogo canadiense John Tuzo Wilson (1908-1993) fue el primero en proponer la existencia, a lo largo de la historia de la Tierra, de procesos cíclicos de ruptura y reunificación de supercontinentes

# data[].attributes.headline
CIDEAD: Contingut teòric amb animacions i activitats.

# data[].attributes.subject
CIDEAD: Contingut teòric amb animacions i activitats.

# data[].attributes.body
Busca informació sobre els darrers terratrèmols importants:

En el Kurdistan iraquià del 12 de Novembre.

A Costa rica del 14 de novembre.

A Mèxic el 20 de setembre.

I concreta quines causes geològiques els han ocasionat.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las Ondas Sísmicas o temblores de la Tierra

# data[].attributes.headline
Busca informació sobre els terratrèmols:

# data[].attributes.subject
Busca informació sobre els terratrèmols:

# data[].attributes.body
1. Què són els terratrèmols?

2. Quins tipus d'ones sísmiques hi ha?

3. On es produeixen?

4. Quins efectes tenen?

5. Què són els tsunamis?

6. Com es mesura la magnitud d'un terratrèmol?

7. A Catalunya, quin risc sísmic hi ha?

Utilitza els recursos proposats

# data[].attributes.body
Cinturó de foc del Pacífic

# data[].attributes.body
profunditat sismes

# data[].attributes.body
Del paper al mineral. Com es fabriquen els mòbils amb què llegim el diari?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
- Quan vau crear la secció 'Minerals del futur' del Museu de Geologia Valentí Masachs?
En el moment en què van aparèixer els primers mòbils i per defecte, el boom de l'ús, per part de la indústria, de les terres rares, ara farà 9 anys. D'altra banda, un museu necessita de la novetat per tornar a mostrar-se com a atractiu. El museu es va crear fa uns 35 anys per donar servei als Estudiants de Mines, Prospecció i Sondejos amb un fons de roques, minerals i fòssils. Clar, quan van començar a venir escoles de Manresa, els nens es trobaven amb una exposició on solament hi veien pedres, ja que la finalitat divulgativa del museu estava pensada per a estudiants de carrera. Quan vaig tornar d'una estada al Museu d'Història Natural de Londres vaig importar la idea d'exposar no solament el mineral i les seves qualitats, sinó per a què serveix.

- A què fa referència el nom de terres rares?
Es tracta d'un concepte heretat. És un nom que prové del s. XIX quan a tots els minerals se'ls anomenava terres. I l'adjectiu rares prové del fet que en el moment de descobrir-los no se'n coneixia cap aplicació. És per això que avui dia, engloba un seguit de materials que no són terres, ni són rares. Una part dels elements que conformen el grup es caracteritzen perquè cada element s'utilitza perquè té solament una aplicació.

Mostra de la secció 'Minerals del futur' amb aplicacions reals | Foto: Albert Compte RIba

- Què més s'exposa dins la secció 'minerals del futur'?
Hi ha el grup de les terres rares, el grup del platí, el liti i un altre grup de minerals relacionats amb el sulfur de zenc d'on surt també el cadmi, l'indi, el gal·li. Es tracta d'un recull de minerals que tenen futur per a les seves aplicacions.

- Com es vinculen els 'minerals del futur' amb les noves tecnologies i els dispositius digitals?
Dins d'un dispositiu mòbil hi ha una quantitat immensa de punts on les terres rares hi poden intervenir. Des de la petita vibració que ens avisa en el moment de rebre una trucada, fins els colors de la pantalla, passant per la segmentació de la pantalla que permet al dispositiu, el fet de reconèixer els diferents punts sobre els quals toquem amb el dit una part o altra del vidre. Fora de les terres rares, el grup del platí, l'or, el coure o el magnesi, tots ells materials estratègics, s'utilitzen per fabricar els circuits integrats, les pistes conductores i altres.

- Què és un material estratègic per a un territori?
Es tracta de materials que tenen una utilitat exclusiva per a determinades aplicacions en la industria. Són materials comuns o poc comuns i la seva extracció pot ser senzilla o complexa. Quan es troba un nou material, en funció de les seves característiques físiques i químiques es mira per què es pot fer servir. En aquest punt s'obren dues vies: o bé es poden començar a aplicar sobre nous processos industrials i tecnològics que fins al moment eren teòrics o no se'n contemplava una evolució o també, s'utilitzen com a substitut d'altres minerals per a millorar el resultat d'un o altre producte.

Vitrina on s'exposen algunes aplicacions de l'alumuni | Foto: Albert Compte Riba

- Què significa viure a l'edat de les terres rares?
L'edat de les terres rares és un període social on aquests minerals protagonitzen un paper important en la conformació del què s'ha batejat com a era digital, amb un paper important en el món dels mòbils i equips electrònics petits amb una gran potència.

- Com és el cas de l'europi?
L'europi és un mineral que s'utilitza exclusivament en la producció de suports electrònics, com en els mòbils o també, com a element que li dóna el to vermell a les pantalles de TV, dels mòbils, ordinadors. El mercat de les terres rares està controlat en un 97% per la Xina. Si això és així, també és cert que s'estan buscant substituts, alternatives, perquè l'escassetat és un altre element que va lligat al grup de terres rares.

- Hi ha països que tenen 'sort geològica'. Què vol dir això?
Es tracta d'una confluència de factors, casualitats geològiques poc comunes, que permeten una extracció de les terres rares a molt baix cost, en jaciments amb quantitats de concentració majors. Habitualment, per extreure terres rares has de partir les roques que les contenen. En els processos geològics hi ha un procés anomenat lixiviació. Al llarg de milions d'anys, una roca concreta es veu travessada per aigües hidrotermals, les quals esquerden la roca que conté les terres rares, a la vegada que dissolen aquests minerals. Gràcies a aquest treball geològic de filtratge, l'extracció no es fa sobre la mateixa roca, sinó en estrats inferiors, on els elements que duia l'aigua queden fixats en capes geològiques argiloses. No és el mateix haver de treballar la roca per extreure'n els minerals que es busquen que separar-los de l'argila, la qual cosa implica un cost econòmic molt més baix.

Secció de l''Àrea de reflexió' sobre l'ús i l'extracció dels minerals | Foto: Albert Compte Riba

- Què representa el coltan en relació amb la República Democràtica del Congo?
El Congo es troba també en un territori que ha viscut el què definim com a sort geològica. En canvi, a diferència d'altres jaciments, la mà d'obra que treballa les roques pegmatites a cel obert per separar-ne els granets de coltan, petits com una ungla, són joves a qui se'ls sotmet a unes condicions de treball dures. Aquests joves també treballen en mines a 100 o 200m sota terra, d'on també se n'extreu cassiterita, diòxid d'estany, als quals se'ls equipa amb un martell i una escarpa. A diferència d'altres estats on aquests minerals són extrets per empreses que accepten marcs legals, al Congo qui governa l'exportació són grups militars que utilitzen el mercat negre i el contraban per oferir el producte molt més barat.

- Aquest conflicte està representat en l'exposició?
Sí. Em sembla que és un dels pocs museus al món on s'associa el conflicte al mineral. Per exemple, la secció de mineralogia del Museu de Ciències Naturals de Brussel·les (Bèlgica), país que abans tenia el Congo com a colònia, no mostra les conseqüències que ha generat l'extracció de coltan.

- Quines aplicacions té el tàntal?
Tots els aparells electrònics tenen en els seus circuits, condensadors. Habitualment estan fets d'alumini i poden reduir-se a un màxim de 5mm d'alt per 2mm de diàmetre. Fins que no van aparèixer els micro-xips, els mòbils, els quals necessiten segons cada marca, entre 60 i 70 condensadors, duien una bateria com una maleta, més gran que el telèfon. Amb aquesta quantitat de condensadors, resistències, transistors i altres elements seria impossible crear dispositius de les mides que actualment la indústria ofereix.

- Com es va descobrir?
Arran d'una experiència de l'exèrcit nord-americà es va comprovar que el capçal dels míssils, on hi ha la càrrega explosiva, però també un dispositiu de localització electrònic, s'escalfava per sobre de 70º, una temperatura que feia desvariar els condensadors fets d'alumini i desviar el míssil del seu objectiu. Van tenir un doble bingo quan van experimentar amb el tàntal, perquè no solament van trobar un material que aguantava les seves propietats per sobre dels 100º, sinó que es podien fabricar molt més petits que amb l'alumini, amb una centèsima part de la mida.

Un exemple de la miniaturització dels components dels mòbils | Foto: Albert Compte Riba

- I el niobi?
S'utilitza per a la fabricació d'acers especials que necessiten aguantar temperatures extremes, com per exemple les canonades de l'àrtic per on s'hi transporta gas o cru des de Sibèria i que han d'estar soterrades a temperatures inferiors als 15 o 20º sota zero. L'acer sol no aguanta aquestes condicions a mig termini perquè en pocs anys s'esquerdaria, mesclant-lo amb niobi permet fer les canonades més resistents, menys pesades i amb majors propietats mecàniques.

- Quins dels 'minerals del futur' que teniu catalogats consideres que tindran un major èxit en l'aplicació industrial?
Es tracta d'un mercat que varia al llarg dels anys. L'europi, del qual n'hem parlat abans, ara mateix s'utilitza molt, però qui sap si se'n trobarà un substitut. Tots els minerals del futur que mostrem en l'exposició són elements en constant investigació perquè s'hi estan trobant noves aplicacions.

- Es contempla alguna previsió sobre quan pot durar aquest període inestable sobre la substitució de minerals, potser escassos, en pro de nous elements més comuns, amb més reserves?
Es tracta d'un procés evolutiu on la característica de l'esgotament de la font o el recurs ha obert altres línies de mercat, com per exemple al Japó, on s'ha creat una indústria que anomenen mineria urbana. Està clar que recollir dispositius llençats i extreure'n els minerals re-utilitzables és més car que comprar-los extrets de la natura, però que pel fet de ser esgotables, se'n ven una quantitat determinada a l'any. I això sense comptar que cada poc temps es troben noves aplicacions per als minerals que ja estem fent servir.

- A què es deu l'aparició de la mineria urbana?
El litigi entre la Xina i el Japó va començar quan la Xina va vetar l'exportació de terres rares al Japó. En aquest punt, el Japó va decidir abastir-se de terres rares a partir del reciclatge dels components electrònics. Actualment el veto ha afluixat, a la vegada que Japó ha esdevingut una potència mundial en la recuperació d'aquests minerals.

- Es preveu a curt termini una substitució del silici en els components electrònics?
No. El silici segueix funcionant molt bé i a part de ser un element que podem trobar en molts llocs, fins i tot s'està fabricant ja de forma sintètica a partir de sorres silíciques. Es produeixen uns cilindres i es tallen a llenques per aplicar-hi components electrònics.

Llenca de silici produït de forma sintètica amb xips | Foto: Albert Compte Riba

- De quina forma la geologia preveu l'èxit en l'ús per part de la indústria d'uns minerals en pro d'uns altres?
En geologia, quan trobes un jaciment fas el càlcul de reserves, calcules el volum del jaciment. En aquest sentit la Xina va provocar un conflicte internacional amb les terres rares. Al principi explotava i venia al mercat sense contemplar-ne les seves reserves, tancant contractes de proveïment fins que va decidir aplicar polítiques restrictives en quant a la quantitat de minerals exportats, trencant els contractes i endurint les condicions fins al punt que hi va intervenir el Tribunal Internacional del Comerç, el qual va donar la raó als demandants. Fins aquell moment, països com EEUU, amb gran quantitat de terres rares als seus jaciments havien decidit tancar les mines en pro dels preus amb què la Xina venia als mercats el niobi. Actualment, molts països han reobert les mines o es troben en processos de reactivar-les.

# data[].attributes.attachment_link.title
Del paper al mineral. Com es fabriquen els mòbils amb què llegim el diari?

# data[].attributes.attachment_link.description
L'Escola Politècnica Superior d'Enginyeria de Manresa acull des de fa més de 35 anys el Museu de Geologia Valentí Masachs.

# data[].attributes.attachment_link.description
ACTIVITAT 4: ITINERARI DE GEOLOGIA URBANA (Museu Valentí Masachs, Manresa) GEOLOGIA URBANA Les pedres de construcció dels edificis i carrers formen una mena de museu sempre obert on podem veure gran diversitat de roques, algunes procedents de països llunyans. Aquesta geologia urbana no la podem...

# data[].attributes.headline
SORTIDA: VISITA AL MUSEU DE GEOLOGIA Valentí Masachs + ITINERARI GEOLOGIA URBANA

# data[].attributes.subject
SORTIDA: VISITA AL MUSEU DE GEOLOGIA Valentí Masachs + ITINERARI GEOLOGIA URBANA

# data[].attributes.body
Classifica les roques de la safata mitjançant la clau dicotòmica adjunta.
Al final, fes un petit resum d'allò observat de cada roca.

# data[].attributes.body
Elabora els teus apunts sobre els tipus de roques i el cicle geològic (cicle de les roques).

# data[].attributes.body
Trencaclosques. ACT. 4

# data[].attributes.body
Trencaclosques. ACT. 1 i 2

# data[].attributes.body
Trencaclosques. ACT. 3

# data[].attributes.headline
RECURSOS I IMATGES sobre TECTÒNICA DE PLAQUES

# data[].attributes.subject
RECURSOS I IMATGES sobre TECTÒNICA DE PLAQUES

# data[].attributes.body
Simulador Tectònica de plaques

# data[].attributes.attachment_link.description
Explora cómo las placas se mueven sobre la superficie de la tierra. Cambia la temperatura, la composición y espesor de las placas. ¡Descubre cómo crear nuevas montañas, volcanes y océanos!

# data[].attributes.body
Unitat digital (ampliat)

# data[].attributes.headline
ACT 4. APLICACIONS DELS MATERIALS GEOLÒGICS

# data[].attributes.subject
ACT 4. APLICACIONS DELS MATERIALS GEOLÒGICS

# data[].attributes.headline
Recurs: Els minerals: Característiques i Propietats

# data[].attributes.subject
Recurs: Els minerals: Característiques i Propietats

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Introducció. Aquest capítol està dedicat a l'estudi de la matèria mineral, és a dir la matèria inerta (no viva) que constitueix les muntanyes, les valls, els deserts, etc. En la naturalesa existeixen dos tipus de matèria mineral que són les roques i els minerals. La diferència entre ambdós consisteix que els minerals són els elements que constitueixen les roques, és a dir que les roques sempre estan constituïdes per dos o més tipus de minerals. Això és fàcil d'observar si es mira un fragment de granit com el que apareix en la següent fotografia. Es pot apreciar que no està constituïda per una sola substància, sinó per tres. Hi ha grans blanc-grisencs, grans blancs i grans negres.

Els grans blanc-grisencs són del mineral "quars".

els grans blancs lletosos són del mineral "feldspat" i

els grans negres són del mineral "mica biotita"

Cadascun dels grans que s'observa es diu partícula mineral i cada tipus de grans es diu espècie mineral. En la mostra de la fotografia hi ha molts individus minerals però només tres tipus d'espècies minerals que són: quars, feldspat i mica moscovita.

Llegeix les explicacions sobre el concepte de mineral i la classificació dels minerals i realitza el "Test de resposta múltiple 5". Després llegeix el text sobre les propietats del minerals i els jaciments minerals i realitza els exercicis "Identificar minerals i propietats dels minerals 5" i "Mots encreuats 5".

1. Mineral . Un mineral és una matèria natural, inorgànica, sòlida, cristal·lina i amb una composició química fixa o que varia entre limitis molt estrets.

* Què vol dir natural? Una matèria es denomina natural quan s'ha originat en la naturalesa, és a dir sense la intervenció del ser humà. La matèria elaborada pels humans es denomina matèria artificial. Per exemple el ciment i l'acer no són minerals ja que no es troben en la naturalesa, sinó que són productes fabricats per l'ésser humà.

* Què vol dir inorgànica? Una matèria es diu inorgànica quan no està constituïda bàsicament per àtoms de carboni (C) i hidrogen (H). Aquests són els dos elements indispensables per a formar la matèria orgànica, que és la que constitueix els organismes. Un exemple de matèria inorgànica és el clorur sòdic (NaCl) i un exemple de matèria orgànica el petroli que bàsicament està format per C i H.

* Què vol dir matèria sòlida? Una matèria és sòlida quan les partícules (àtoms, molècules o ions) que la formen estan fortament units ocupant posicions fixes. Això implica que cal realitzar una força per a deformar-la o trencar-la. Així doncs, perquè una substància pugui ser considerada mineral, és necessari que sigui sòlida. L'aigua no és un mineral, ni tampoc ho és l'oxigen de l'aire, etc. El que freqüentment es parli d'aigua mineral, es deu al fet que és aigua que surt de l'interior de la muntanya, és a dir d'una mina d'aigua, no perquè sigui un mineral.

* Què vol dir cristal·lina? Una matèria sòlida es diu cristal·lina quan les seves partícules estan ordenades, és a dir les partícules no es troben de qualsevol forma, sinó en llocs fixos, tals que, si disposen d'espai suficient, formen volums geomètrics com cubs, prismes, piràmides, etc., que es denominen cristalls. Quan el nombre de partícules és molt gran, els cristalls són visibles a primera vista. Quan formen minerals durs es poden aprofitar per a fer joies duradores. Els grans cristalls són molt rars i per això estan molt cotitzats. Quan les partícules d'un sòlid no estan ordenades es diu que és un sòlid de matèria amorfa.

En les exposicions i comerços de minerals, se sol parlar de " minerals cristal·litzats" quan els cristalls són visibles a primera vista, i de " minerals massius" quan no ho són. En realitat, aquests últims també són de matèria cristal·lina. Basta observar-los mitjançant un microscopi per a poder apreciar els seus petits cristalls microscòpics.

Es denomina cel·la unitat al cristall més petit possible, és a dir el constituït pel mínim nombre de partícules (àtoms, molècules o ions). Un cristall visible a primera vista no és més que la repetició, infinitat de vegades i en les tres dimensions de l'espai, de la cel·la unitat.

* Què vol dir tenir una composició química definida. Els minerals presenten una composició química definida, és a dir la proporció entre els elements químics que ho formen és constant, o només presenta petites variacions. Per exemple el mineral galena posseeix un àtom de sofre per cada àtom de plom. A més pot contenir àtoms de plata, or i altres elements, però sense arribar a superar el 0,3% (s'anomenen " impureses"), de fer-lo ja no es consideraria galena sinó un altre mineral distint.

* Els falsos minerals o mineraloides. Són les substàncies naturals, inorgàniques i sòlides, com la limonita, el l'òpal i l'obsidiana, que no són autèntics minerals, atès que les seves partícules no estan ordenades, és a dir són de matèria amorfa. També es consideren mineraloides els líquids inorgànics que es troben en la naturalesa, com són l'aigua i el mercuri nadiu.

2. La classificació dels minerals . Científicament els minerals es classifiquen segons la seva composició química, però aquesta classificació precisa tenir una sèrie de coneixements de química que només es tracten en els cursos superiors a aquest. Per això a continuació es presenta la classificació dels minerals segons la seva utilitat. En aquesta classificació se diferencien dos gran grups que són:

* Els minerals no metàl·lic. Són els que no serveixen per obtenir metalls. Els principals són els silicats (com el quars, el feldspat ortosa, el feldspat albita, la mica biotita o mica negra, la mica moscovita o mica blanca i l'olivina), els carbonats (com la calcita i l'aragonita), els sulfats (com el guix) i les sals (com l'halita i la silvina). La majoria d'ells es troben associats a altres minerals constituint roques per la qual cosa reben el nom de minerals petrogenètics. En aquest sentit els principals són els silicats ja que són els que formen la majoria de les roques que formen les muntanyes (formen roques com el granit, el pòrfir, el basalt i les argiles). Després estan els carbonats ja que la calcita és el principal mineral de la roca calcaria de la qual també estan formades moltes muntanyes.

* Els minerals metàl·lics. Són els que serveixen per obtenir els metalls. Generalment no formen roques i es troben en petites quantitats, per la qual cosa cal fer mines per arribar a ells. Quan s'extrauen generalment surten units a fragments de roques. S'anomena mena al mineral del qual s'extrau el metall i ganga a la roca acompanyant. A continuació es presenten una taula dels principals minerals metàl·lics agrupats segons el mineral que se obté d'ells. També s'ha inclòs el diamant per ser el mineral més apreciat de tots per la seva duresa bellesa.

Minerals del ferro ( Fe): Oligist, m agnetita i siderita . El ferro s'empra en la construcció de cases i en la fabricació de màquines

Test de resposta múltiple 5

3. Les propietat dels minerals . Es distingeixen tres tipus de propietats, les propietats geomètriques, les propietats físiques i les propietats químiques. Dintre d'aquestes es poden distingir els següents tipus:

Geomètriques

Simetria

Mecàniques

Duresa, Exfoliació i Tenacitat

Òptiques
Color, Ratlla, Lluentor i Refringència

Físiques
Elèctriques
Conductibilitat

Magnètiques
Atracció magnètica

Químiques

Solubilitat i Efervescència amb el HCl

* PROPIETATS GEOMÈTRIQUES. Són les relacionades amb la forma dels cristalls. La més important és la simetria.

* Simetria. S'entén per simetria l'existència en un objecte de parts iguals però orientades en direccions diferents. Per exemple un cub presenta simetria respecte a un imaginari eix de gir que passi pels centres d'una cara i de la cara oposada, ja que al fer-ho girar es repeteix una de les seves cara quatre vegades.

Són les propietats relacionades amb l'* PROPIETATS MECÀNIQUES. aplicació de forces sobre el cristall. Les principals són la duresa, l'exfoliació i la tenacitat.

* Duresa. La duresa d'un mineral és la resistència que oposa a ser ratllat. Com més juntes i atapeïdes estiguin les seves partícules més dur serà. Un mineral pot ser alhora dur i fràgil, ja que encara que els enllaços que uneixen les partícules siguin molt fortes, si l'estructura que formen té poca estabilitat, es fracturarà amb facilitat. Per exemple el diamant, que és el mineral més dur que existeix, és bastant fràgil.

En 1920 el mineralogista alemany F. Mohs va proposar una escala de deu nivells de duresa, en la qual cada mineral ratlla a l'anterior i és ratllat pel posterior. L' escala de Mohs és:

Es ratllen amb la ungla: 1. Talc i 2. Guix

Es ratllen amb la navalla: 3. Calcita i 4. Fluorita

Es ratllen amb la llima: 5. Apatita i 6. Ortosa

Ratllen al vidre: 7. Quars 8. Topazi 9. Corindó i 10. Diamant

. És la capacitat que tenen alguns minerals de * Exfoliació trencar-se segons cares planes. Això es deu a l'existència de "forces d'unió entre les partícules" diferents segons la direcció que es consideri. Alguns minerals quan reben cops es trenquen en cubs, com la galena, uns altres en làmines, com el guix laminar i les miques, uns altres en octàedres, com la fluorita, etc. Els cristalls resultants es diuen sòlids d'exfoliació. En el mercat del col·leccionisme no són tan valorats com les formes naturals. Els especialistes en tallar pedres precioses (gemmòlegs), abans de decidir-se a treballar una peça, l'examinen amb cura per a deduir els possibles plànols d'exfoliació. Els minerals no exfoliables, al trencar-se, presenten superfícies irregulars anomenades fractures. Per exemple la fractura concoïdal (fractura en forma de petxina) pròpia del quars, l' estellosa, l' escamosa, etc.

* Tenacitat. És la resistència que oposa un mineral a deformar-se o a trencar-se, és a dir a la separació de les seves partícules. Segons aquesta propietat es distingeixen diversos tipus de minerals:

Elàstics. Si al cessar la força recuperen la forma primitiva.

Plàstics. Si al cessar la força no recuperen la forma primitiva quedant així deformats

Dúctils. Si en estirar-se poden donar lloc a fils.

Mal·leables. Si al copejar-los es poden aixafar fins formar làmines.

Fràgils. Si al aplicar una força es trenquen fàcilment.

Són les propietats relacionades amb el * LES PROPIETATS ÒPTIQUES. comportament de la llum a l'incidir sobre el mineral. Les principals són el color, el color de la ratlla, la lluentor i la refringència.

* El color. El color d'un mineral és el tipus de llum que reflecteix al ser il·luminat. És una de les característiques més evidents per a identificar-lo. Alguns minerals poden presentar colors diferents segons el tipus i quantitat d'impureses que contingui, donant lloc a la cridades " varietats". Per exemple el mineral quars es pot presentar com quars pur, l'anomenat quars hialí o cristall de roca (que és incolor), com quars fumat (negre), quars rosa (rosa), quars ametista (violeta), quars citrí (groc llimona) etc.

* El color de la ratlla o simplement ratlla. És el color de la pols del mineral. Es denomina color de la ratlla, ja que usualment la pols del mineral s'obté estrenyent el mineral contra una placa blanca de porcellana porosa, i fent una ratlla, com si es tractés d'un guix sobre una pissarra. Segons el tipus de mineral, el color de la ratlla pot coincidir amb el de la seva superfície o ser completament diferent. Per exemple la pirita és daurada i en canvi la seva ratlla és negra. El color de la ratlla és molt útil per a la identificació dels minerals.

* La lluentor. La lluentor d'un mineral és el grau en què la llum es reflecteix en la seva superfície. Hi ha minerals brillants i minerals mats. Els tipus de lluentor més coneguts són: metàl·lic, vitri, sedós, nacrat, diamantí, resinós i greixós.

* Refringència. És el canvi de direcció que experimenta un raig de llum al passar d'un mitjà a un altre. La llum, en primer lloc passa de l'aire al mineral, i si aquest és transparent, del mineral a l'aire novament. En alguns minerals el raig de llum, al travessar el mineral es desdobla en dos raigs, per la qual cosa surten dues imatges. Aquest fenomen s'anomena birrefringència. La varietat transparent de la calcita, l'anomenat espat d'Islàndia, és un exemple de mineral birrefringent. Els minerals que no presenten aquest comportament es denominen monorrefringents, per exemple la sal gema o halita és un mineral monorrefringent.

* LES PROPIETATS ELÈCTRIQUES. Són les que tenen relació amb el corrent elèctric. La més coneguda és la conductibilitat, que consisteix en la capacitat de deixar passar el corrent elèctric.

. Són les quals estan relacionades amb el * LES PROPIETATS MAGNÈTIQUES magnetisme, és a dir amb la capacitat d'atreure al ferro. Alguns minerals com la magnetita polar , són capaces d'atreure petits ferros, com per exemple claus, xinxetes, etc., i de desviar l'agulla d'una brúixola, que sempre es dirigeix cap al Nord. Altres minerals presenten un grau mes baix de magnetisme, per la qual cosa el seu magnetisme només és detectable si es polvoritzen i després s'aproxima un imant per a veure si atreu o no a les seves partícules.

La magnetita atrau els clips de ferro

* LES PROPIETATS QUÍMIQUES. Són aquelles propietats que depenen de la reaccionabilitat química del mineral amb les altres substàncies. La més important són la solubilitat i la reaccionabilitat amb el àcid clorhídric.

* La solubilitat en aigua. Els minerals solubles poden presentar gust i olor. Per exemple l'halita és salada, la silvina és salada i picant, l'epsomita és amarga, etc.

* L'efervescència amb l'àcid clorhídric (*HCl). És la capacitat del mineral de reaccionar amb aquest àcid i desprendre bombolles de diòxid de carboni (CO ₂). Aquesta reacció resulta molt útil per a identificar la calcita i l'aragonita, que són els minerals bàsics de les roques calcàries.

Els minerals proporcionen a la humanitat els elements químics que la societat precisa per a la indústria. Per exemple el ferro, el plom, el fluor, el sofre, etc. Per a aconseguir-los generalment és necessari practicar 4. Els jaciments minerals . mines, que són pous verticals dels quals surten galeries horitzontals. Aquestes s'allarguen seguint els filons o vetes de mineral. En una mina la matèria mineral es denomina mena i la roca acompanyant ganga. A l'actualitat molts jaciments minerals s'exploten a cel obert. Aquest tipus d'explotació es realitza mitjançant voladures amb dinamita. Després, amb l'ajuda de pales excavadores els minerals són carregats en camions fins les trituradores.

Les reserves de minerals són lògicament limitades per la qual cosa cada vegada és més necessari recuperar els elements químics ja utilitzats i impedir que vagin a parar als rius i al mar, d'on és gairebé impossible recuperar-los per a tornar a utilitzar-los. A l'actualitat gran part del ferro que es fon en els alts forns s'obté a partir de la ferralla. Aquest procés és un exemple de l'anomenat reciclat dels metalls.

D'altra banda alguns elements químics com el mercuri (de les piles i termòmetres), el níquel i el crom (de les indústries de niquelats i cromats), són molt verinosos i provoquen la mortaldat de peixos i aus aquàtiques, per la qual cosa també es necessari el seu reciclat en lloc de llençar-los al medi aquàtic.

A partir d'un dibuix d'AMADEU BLASCO del llibre "Hidros 2" de 2n d'ESO. Editorial Casals. 2002

Identificar minerals i propietats dels minerals 5

Mots encreuats 5

Índex general de temes de 1r d'ESO

# data[].attributes.attachment_link.description
Introducció. Aquest capítol està dedicat a l'estudi de la matèria mineral, és a dir la matèria inerta (no viva) que constitueix les muntanyes, les valls, els deserts, etc. En la naturalesa existeixen dos tipus de matèria mineral que són les roques i els minerals.

# data[].attributes.body
Activitat d'aula

# data[].attributes.attachment_link.description
ESTRUCTURA I COMPOSICIÓ DE LA TERRA GEOLOGIA 4tESO Vanessa Cruz Navas 1

# data[].attributes.body
1r Trimestre
1.       HISTÒRIA DE LA FORMACIÓ DE LA TERRA

2.       EL PLANETA TERRA PER DINS: Estudi de l’estructura interna de la Terra.

3.       ELS MATERIALS QUE FORMEN LA TERRA: ROQUES I MINERALS

Minerals:

El cicle geològic: Roques sedimentàries, roques ígnies i roques metamòrfiques.

Els materials geològics i les seves aplicacions.

Els jaciments geològics

4.  ELS MOVIMENTS DE LA LITOSFERA: TECTÒNICA DE PLAQUES I RELLEU

Energia interna i moviments verticals de la litosfera

Moviments horitzontals i deriva continental

Moviments i estructures geològiques que produeixen

Representació del relleu: Mapes topogràfics

5.  COM PODEM SABER QUINA ÉS LA HISTÒRIA DEL NOSTRE PLANETA?

Els fòssils

Mesura del temps geològic:  Rellotges biològics, estratogràfics i radioactius

Etapes geològiques de la Terra

# data[].attributes.body
En resum...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En la composició interior de la Terra hi distingim:

L', o capa més externa i més prima. Hi distingim: l'escorça oceànica, que correspon al fons dels oceans, i l'escorça continental, formada per grans blocs rocosos que constitueixen els continents.

El mantell, la capa més gruixuda. La part superior és formada per materials sòlids. Els materials que hi ha més cap a l'interior estan fosos i constitueixen una massa lliscosa, el magma. A mesura que augmenta la profunditat del mantell, els materials són més sòlids.

El nucli, situat per sota del mantell, és la zona més interna de la Terra. La seva part més exterior, el nucli extern, es compon de materials fosos en estat líquid. Se suposa que la zona més interna, el nucli intern, deu ser sòlida. Al nucli, les temperatures poden ser de 4.000 o 5.000 °C.

# data[].attributes.attachment_link.title
Les capes interiors de la Terra. L'estructura de la Terra. La Terra. socials1.eso

# data[].attributes.attachment_link.description
En la composició interior de la Terra hi distingim: L'escorça, o capa més externa i més prima. Hi distingim: l'escorça oceànica, que correspon al fons dels oceans, i l'escorça continental, formada per grans blocs roc...

# data[].attributes.attachment_link.title
¿Cómo sabemos qué hay en el centro de la Tierra? - BBC News Mundo

# data[].attributes.attachment_link.description
El pozo más profundo que se haya hecho en el planeta tiene sólo cerca de 12 km de profundidad. Pero si nunca hemos llegado hasta el núcleo, ¿cómo sabemos que está a 6.000 km, que tiene hierro y que una parte es líquida?

# data[].attributes.attachment_link.description
UD2 LES CAPES DE LA TERRA - Download as a PDF or view online for free

# data[].attributes.attachment_link.description
It seems we can’t find what you’re looking for. Perhaps searching can help.

# data[].attributes.attachment_link.title
CMC ESTRUCTURA DE L’INTERIOR DE LA TERRA

# data[].attributes.attachment_link.description
CMC ESTRUCTURA DE L’INTERIOR DE LA TERRA - Download as a PDF or view online for free

# data[].attributes.body
Banc d'imatges geològiques

# data[].attributes.body
En anglès. Molt recomanable. Pot ajudar a definir conceptes, a banda de resoldre el trencaclosques

# data[].attributes.attachment_link.description
An online resource from the Geological Society, aimed at students aged 14 - 16. Learn how the theory of plate tectonics has developed, what happens at different plate margins, and the tectonic history of the UK.

# data[].attributes.body
Omplir la fitxa següent a mesura que aneu mirant el documental. Si us cal repassar algun fragment, ho podeu fer a casa.

# data[].attributes.attachment_link.title
Documental   La formacion de la Tierra   National Geographic   en 169 HD

# data[].attributes.body
Animació sobre Zones de subducció

# data[].attributes.body
Imatge 4. Mapa sísmic

# data[].attributes.body
Animació Cicle Wilson

# data[].attributes.body
Estructura dorsals oceàniques

# data[].attributes.body
L'expansió del sòl oceànic

# data[].attributes.attachment_link.description
1. ¿En qué consiste? ¿Por quién fue propuesta por primera vez? 2. Qué pruebas existen…

# data[].attributes.body
Edat del sòl oceànic

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Las corrientes convectivas del Manto hacen que la Litosfera situada sobre él sea arrastrada en diversas direcciones. Esto origina la división de la Litosfera en placas con diferentes movimientos. A las zonas de separación de la placas litosféricas se les denomina límites de placa. Debido a los posibles movimientos relativos de dos placas, estos límites se clasifican en:
Límites divergentes: Cuando el movimiento de las placas es de separación, deja un "hueco" aprovechado
por rocas magmáticas para generar nueva corteza oceánica. También se les llama Zonas de Dorsal o
límites constructivos.

Límites convergentes: Cuando el movimiento que realizan las placas es de aproximación, obliga a una
de las placas (la más densa) a introducirse bajo la otra en un proceso que se denomina subducción.
A estas zonas también se les denomina zonas de subducción o límites destructivos.

Límites transcurrentes. Existen zonas donde el movimiento de las placas es paralelo y de sentido
contrario, conocidas también por zonas de falla transformante.

Así, estos límites dividirían en placas una litosfera en continuo movimiento, con unas placas creciendo a partir de su límite de dorsal y otras menguando a partir de su zona de subducción.

5.1. Los movimientos divergentes

Los movimientos divergentes producidos por las dorsales, implican una permanente expansión de los fondos oceánicos. Esta expansión se origina en un proceso de ruptura continental.

Dorsales: Expansión de los fondos oceánicos:
Las dorsales constan de diversos tramos activos en los que se está creando corteza oceánica.
Se encuentran separados y desplazados por fallas transformantes. Así, las dorsales muestran un aspecto escalonado, consecuencia de las diferentes velocidades de creación de corteza oceánica.

La expansión permanente del fondo oceánico hace desplazarse y crecer a las placas situadas a ambos lados de la dorsal. Cada nueva emisión de lavas, al enfriarse, va registrando el campo magnético existente en ese momento. Ese campo magnético sufre inversiones repentinas en intervalos de tiempo variables. Así, al medir el campo magnético de las rocas a ambos lados de una dorsal se aprecia un aspecto de bandeado simétrico. Completando esta información con la de la edad de la roca, se han obtenido detallados mapas de la edad de los fondos oceánicos.

La edad de la corteza oceánica no sobrepasa los 180 m.a. (millones de años). Al retirar los fondos oceánicos más recientes, y hacer coincidir los bordes de la antigua dorsal se pueden reconstruir las posiciones relativas de las masas continentales en el pasado.

Estas reconstrucciones se denominan reconstrucciones paleogeógráficas. El inicio de nuestra historia sería un continente único denominado Pangea por Wegener, muchos años antes de que se empezase a hablar de la Tectónica de placas. De aquí se pasa a cuestionar el proceso de división de una placa continental para originar dos diferentes.

El origen de las dorsales: Ruptura continental.
La aparición de una dorsal y el proceso de ruptura continental son pasos de un mismo proceso que sucede en tres etapas, denominadas con los nombres de las zonas geográficas donde actualmente tienen lugar:

* Etapa de Rift: (Llamada de este modo por el valle en el que actualmente está teniendo lugar).
Se produce un estiramiento de la litosfera continental que origina la aparición de grandes fallas
normales. El adelgazamiento de la litosfera y del Manto a una mayor temperatura permite la
aparición de vulcanismo aprovechando estas fallas.

* Etapa de Mar Rojo: Se inicia la producción de litosfera oceánica gracias a la aparición de una dorsal. Se produce la entrada de agua de mar. Los antiguos bordes del valle del Rift quedan como márgenes
pasivos.

* Etapa Océano Atlántico: Continúa la producción de litosfera oceánica y la separación de las masas
continentales. 5.2. La convergencia de placas: La subducción y la colisión continental.

En el movimiento de aproximación de dos placas litosféricas se verifica el proceso de subducción, esto es,
se introduce una bajo la otra. La desaparición de toda la litosfera oceánica implica un proceso de colisión continental.

La subducción:
La placa que subduce se curva originándose una zona de fosa donde se alcanzan las mayores profundidades oceánicas. La fricción entre las dos placas da lugar a zonas muy activas desde el punto de vista sísmico. La Litosfera de la placa que subduce se introduce en zonas del Manto a mayores temperaturas, produciendo su progresiva desaparición por fusión y provocando la aparición de un cinturón volcánico paralelo a este tipo de límites. Los sedimentos del primer nivel de la corteza oceánica pueden no subducir y ser incorporados al margen de la otra placa (prisma de acrección). Se pueden dar dos modalidades de subducción, según la naturaleza de las placas puestas en contacto:

* Corteza oceánica-Corteza oceánica.
Se origina la formación de n arco isla volcánico.
Esta modalidad se produce, por ejemplo, a lo
largo de toda el límite occidental de la placa
Pacífica, configurando la aparición de numerosos arcos islas, que dominan toda esa costa
(Aleutianas, Filipinas, Japón, etc.). A veces se
puede originar una pequeña dorsal tras el arco
isla ( extensión tras arco).

* Corteza continental - Corteza oceánica.
La Corteza oceánica se introduce bajo la litosfera
de la otra placa de forma mucho más
pronunciada puesto que es más profunda.
Se origina todo una cordillera paralela al límite
( orógeno de subducción) donde las máximas
alturas coinciden por lo general con edificios
volcánicos. Así, una zona de este tipo es el
límite de la placa Pacífica con la Sudamericana.

La colisión continental:
Supone el final del proceso de subducción por la completa desaparición de la litosfera oceánica que existía entre dos masas continentales, dando lugar a que una cabalgue sobre la otra, puesto que la Corteza continental es poco densa para subducir. Una colisión de este tipo origina grandes cordilleras (orógenos de colisión) como los Alpes o el Himalaya. 5.3. Las zonas de falla transformante.

Este tipo de fallas aparece en dos situaciones, como límite neto entre dos placas o separando diferentes tramos activos de una dorsal (ver las dorsales) . En ambos casos se genera una importante sismicidad.

# data[].attributes.attachment_link.description
Las corrientes convectivas del Manto hacen que la Litosfera situada sobre él sea arrastrada en diversas direcciones. Esto origina la división de la Litosfera en placas con diferentes movimientos. A las zonas de separación de la placas litosféricas se les denomina límites de placa.

# data[].attributes.body
Esquema resum

# data[].attributes.body
http://apliense.xtec.cat/arc/node/29586

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El reporter Miquel Piris investiga a l'Institut Geològic de Catalunya si es podria repetir un terratrèmol com el que l'any 1428 va matar més de 1000 persones a Catalunya. Amb l'arquiecte Fructuós Manyà visita la zona de l'Eixample on comproven que la majoria de les edificacions no estan preparades per suportar un sisme d'aquesta intensitat.

# data[].attributes.attachment_link.description
El reporter Miquel Piris investiga a l'Institut Geològic de Catalunya si es podria repetir un terratrèmol com el que l'any 1428 va matar més de 1000 persones a Catalunya. Amb l'arquiecte Fructuós Manyà visita la zona de l'Eixample on comproven que la majoria de les edificacions no estan preparades per suportar un sisme d'aquesta intensitat.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els volcans de Tenerife han conformat una illa on la lava és la seva protagonista. L'explosió d'un volcà és molt semblant al que passa quan s'esbrava una coca-cola. Amb un guia del Parc Nacional del Teide, "Quèquicom" s'endinsa en la lava i explora un dels tubs volcànics més grans del món.

# data[].attributes.attachment_link.title
Quèquicom - Tenerife: turisme de lava - 3Cat

# data[].attributes.attachment_link.description
Els volcans de Tenerife han conformat una illa on la lava és la seva protagonista. L'explosió d'un volcà és molt semblant al que passa quan s'esbrava una coca-cola. Amb un guia del Parc Nacional del Teide, "Quèquicom" s'endinsa en la lava i explora un dels tubs volcànics més grans del món.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A la Garrotxa hi ha una cinquantena de volcans. Tots apagats, però si es despertessin farien una bona destrossa, perquè la població viu, literalment, entre els volcans. A través d'una simulació d'erupció del volcà Croscat, d'Olot, es veu com els seus efectes arribarien fins a les illes britàniques.

# data[].attributes.attachment_link.title
Quèquicom - Garrotxa: viure entre volcans - 3Cat

# data[].attributes.attachment_link.description
A la Garrotxa hi ha una cinquantena de volcans. Tots apagats, però si es despertessin farien una bona destrossa, perquè la població viu, literalment, entre els volcans. A través d'una simulació d'erupció del volcà Croscat, d'Olot, es veu com els seus efectes arribarien fins a les illes britàniques.

# data[].attributes.body
Imatge 3

# data[].attributes.body
Imatge 1

# data[].attributes.body
Imatge 2