# data[].attributes.body
Esimene foto tehti pannes õliga  läbipaistvaks tehtud gravüür plaadile, mis oli muudetud valgustundlikuks bituumeni ja lavendliõliga. Päikesele rohkem paljastatud alad muutusid kõvemaks ja pehmemad osad sai eraldada veega. Esimene foto valmis kui valgustundlik plaat asetati camera obscurasse.

# data[].attributes.body
Esimene praktiline tehnika värvifotode tegemiseks leiutati 1907. aastal. Klaasplaat kaeti värvitud tärkliseterade ja musta tolmuga, mis vastavalt filtreerisid põhivärvid ja tõkestasid filtreerimata valguse. Selle peale asetati pankromaatilise filmi kiht ja pärast säritamist saadi postiivkujutis.

# data[].attributes.body
Talbot lõi fotogravüüri, mis seisnes kaaliumkromaadilahusega valgustundlikuks muudetud želatiini abil pildi söövitamises terasplaadile. See võimaldas fotot põhimõtteliselt trükkida.

# data[].attributes.body
George Eastman asendas seni kasutusel olnud klaasplaadi paberil põhineva filmiga. Valgustundlik kiht asus paberi asemel želatiinikihil, mille sai pärast säritamist paberilt eemaldada. Hiljem asendati alusmaterjal tselluloidfilmiga.

# data[].attributes.headline
Kalotüübi ja fotogravüüri eelis dagerrotüübi ees

# data[].attributes.subject
Kalotüübi ja fotogravüüri eelis dagerrotüübi ees

# data[].attributes.body
Võimalus pilte sisuliselt piiramatul hulgal paljundada. Kuna kalotüübil oli negatiivkujutis, siis tõepärase pildi saamiseks tuli negatiiv valgustundlikule paberile kopeerida. Võrreldes dagerrotüübiga oli kujutis kalotüübil vastupidavam, kergemini vaadeldav ja soojemate toonidega. Sellegipoolest ei saavutanud kalotüüp niisugust populaarsust, kuna säritamine ja pildi tegemise protsess oli aeganõudvam ning paberi omaduste tõttu polnud tulemus sama kvaliteetne, pealegi kippus kujutis paberil aja möödudes nõrgenema.

# data[].attributes.body
William Henry Fox Talbot muutis paberi  valgustundlikuks hõbedaühendite abil. Et muuta paber valgustundlikuks, tuli seda leotada keedusoola ja hõbenitraadi lahuses, mille tulemusel tekkis paberile hõbekloriid. Valguse käes muutus hõbekloriid tumedaks. Nii tekkis negatiivkujutis, mille Talbot ristis fotojooniseks.  1840. aastal avastas Talbot, et suurema tundlikkusega hõbejoodiidpaberil ei tekkinud kujutis kohe, vaid alles pärast paberi töötlemist gallushappes. Tablot nimetas niimoodi saadud pilti kalotüübiks, mida tuntakse ka talbotüübina. See võimaldas säriaega lühendada poole minutini.