# data[].attributes.location_name
Székesfehérvár, Fejér Megyei Szent György Egyetemi Oktató Kórház, Seregélyesi út

# data[].attributes.headline
Székesfehérvár, Fejér Megyei Szent György Egyetemi Oktató Kórház, Seregélyesi út

# data[].attributes.subject
Székesfehérvár, Fejér Megyei Szent György Egyetemi Oktató Kórház, Seregélyesi út

# data[].attributes.body
Nemtudom hogy valaha fel tudom e dolgozni azt ami történt velem tavasszal. Szó szerint úgy bántak velem mint egy rühes kutyával, szerettem volna természetesen megszülni a babát, és azt mondták semmi bajom ,jöjjek holnap is NST-re amire kint kellet varnom a minuszokban hogy mindenki szkafanderbe öltözzön a fogadásomra. Majd minden nap haza küldtek azzal hogy majd jobban leszek  ez csak mártírkodás, majd kerek 40 hetes terhesen elájultam otthon, személyesen nem vihettek be mert ugye a karantén, a mentő másfél óra után ért ki ahol többször is rosszul lettem mire beértünk. Gyorsan megnézték ultrahanggal a gyereket , meg sem kérdezték hogy akarom e a császárt, a baba rendben volt, megtudtam volna szülni, hiába született 5000 grammal, mert ezzel nyugtattak hogy ugy sem ment volna, a tesvere is hatalmas volt őt is sikerült, bár nem nekik köszönhetően. Aztán elvitték a babát, olyan rosszul voltam a spináltól hogy nem is emlékszem a kiemelésre, elvittek az intenzívre .Még az érzéstelenítő javában bennem volt mikor két  undoríto tinédzser beteghordó megpróbált áttenni egy búrába, majd a CT-re, aztán vissza.. borzalmas fájdalmaim voltak, leesni csak azért nem estem le mert az én kezem erősebb volt mint az övék.
Egy nap után visszakerültem a terhespatológiára, ahol egy egy cm vekonyra összenyomorgazott matracon fekudtem  tökéletesen éreztem a vas rácsot , 5 napot töltöttem bent, a végére teljesen tönkretettek a lekezelő stílussal, azzal hogy a saját gyerekemért harcolnom kellett hogy lássam, hogy meg sem kérdeztek arról akarom e a rajta elvégzett vizsgálatokat, 2 nap után odahozták hogy ebből a cumisüvegből eszik 60 ml-t . Szerettem volna szoptatni.

# data[].attributes.body
Még egy öltést az Apuka kedvéért? Én megszenvedtem ezt a viccet… 😞 később állt össze a kép, hogy valószínűleg az ügyeletes 60+ doktorúr kicsit többet öltött, mint kellett volna. A szülésem után 9 hónap masszív szenvedés következett! Azt hittem soha nem lesz újra kellemes vagy csak fájdalommentes a szex!

# data[].attributes.location_name
Budapest, Semmelweis Egyetem Szülészeti és Nőgyógyászati Klinika (Üllői úti részleg), Üllői út

# data[].attributes.headline
Budapest, Semmelweis Egyetem Szülészeti és Nőgyógyászati Klinika (Üllői úti részleg), Üllői út

# data[].attributes.subject
Budapest, Semmelweis Egyetem Szülészeti és Nőgyógyászati Klinika (Üllői úti részleg), Üllői út

# data[].attributes.body
Meddőségi kivizsgálás részeként harminc évvel ezelőtt ...többen sorban álltunk a hatalmas fehér ajtó előtt és fájdalmas nyögéseket hallottunk ki a teremből. Szorongva néztünk egymásra, én a legszívesebben elfutottam volna....hamarosan sorra kerültem. Egy arab orvos volt, erre határozottan emlékszem, nem tudom, milyen barbár szokásból, de mindkét mellemet megmarkolta és teljes erőből összeprésselte, amíg egy csepp nedvesség el nem távozott a mellbimbómból..kegyetlenül fájt..nem értem, mi célja lehetett mindezzel??? Miért kínzott bennünket? Barbár állat volt, sajnos nem mertem akkor szóvá tenni...hál 'Istennek, hamarosan megfogantam..és soha nem kerültem ennek a rémálomnak a közelébe. Sokan voltunk ott aznap, és mindannyiunkkal ezt az iszonyatot 🤬....

# data[].attributes.body
Annyi negatív tapasztalalatom volt a tbs nőgyógyászokkal és annyi negatív tapasztalatot hallottam a környezetemben született kisbabák körül, hogy a magán szférában szültem két lányomat és nincs horror sztorim, amit meg tudnék osztani. Ennek ellenére nagyon támogatom a kezdeményezést és remélem, sikerül változást elérni, mert nem gondolom, hogy a szerencse vagy pénzfaktornak kellene meghatároznia, hogy milyen ellátást kapunk.

# data[].attributes.body
Későn érő típus vagyok, ezért az első gyermekemet 44 évesen szültem. Egy nagyon egészséges terhesség után, a szülés során nehezen tágultam. A folyamat elősegítése érdekében kábító fájdalom csillapítót kaptam, majd burokrepesztés és oxitocin beadása következett. A sűrű fájás szinte bedarálta az izmaimat, elfogyott az erőm és éreztem, hogy érzelmi támogatásra lenne szükségem. Ehelyett az orvos amikor megjelent, tágította a méhszájamat, amit minden alkalommal egy erőszakolásnak éreztem. Majd megjegyezte, hogy ha ilyen tempóban haladunk nem ér oda délután 2-re a fodrászához. Végül a kislányom szívhangja kezdett lassulni, ezért vákuumot és nyomatást alkalmaztak, aminek a nyomait még viselem a testemen. Másnap egy másik orvos a szobatársam orvosa, megjegyezte, hogy minden nő az utolsó 1-2 cm-nél adja, fel és rám mutatott, hogy én is milyen jó kis műsort csináltam előző éjjel. Holott csak érzelmi támogatásra vágytam és elmondhassam, mit érzek. A férjem jelenléte és támogatása segített át a helyzeten aki, folyamatosan mondta, hogy meg tudom csinálni. A kislányom rettentően síros és hasfájós volt, születése után. A legjobban az fájt, hogy úgy éreztem, hogy nem volt idő, hogy az saját ütemében érkezhessen, és én nem tudtam feloldani magamban a feszültséget és félelmet amely segített volna, hogy megnyíljak, így úgy éreztem, mintha kitépték volna belőlem. Csak mondták, hogy nyomjak, nyomjak, de én megnyílni szerettem Mikor itt az idő, amikor ott a pillanat. Nagyon jó, hogy itt leírhatom. Hogy ezek az érzelmi tényezők is fontosak, hogy ez egy belső folyamat. Köszönöm!

# data[].attributes.body
-Sajnos mindig problémáim voltak a nőgyógyászati vizsgálatokkal, nehezen vizsgálható vagyok, akaratlanul is összeszorulok, összerándulok ha egy orvos hozzám ér. Ezért terhesség alatt pszichológus segített hogy túljussak az averziómon. Később mint megtudtam, nem én vagyok az egyedüli nő ezzel a problémával, mégis úgy kezeltek mintha valami nagyon furcsa és őrült dolog lenne ez.
A szülésznő aki a tágulást vizsgálta a legkisebb megértést sem tanúsította a problémámmal kapcsolatban, többször is úgy beszélt velem mint egy óvodással: "Ez csak hiszti. Kapja magát össze. Hogyan fog onnan egy gyerek kijönni?"
-Fájdalmaim voltak, egész éjjel egyedül kellett lennem mert még nem jöhetett be a férjem, csak ha négy centi tágulás megvan. Akkor már egy napja ott voltam magzatvízelfolyás miatt, második éjszaka nem aludtam. Már nagyon rosszul bírtam. A CTG viszont még mindig nem mutatott fájást így csak letorkollást és szemforgatást kaptam, miért nem alszom, minek írogatom a fájásokat, ez még nem a szülés, akkor lesz az majd igazi fájás ha az egész hasam fog fájni! (egyébként később is csak a hasam aljában és a fenekemben éreztem a fájdalmat) Senki rám sem nézett egész éjszaka, egy jó szót sem mondott. Félelem volt bennem, ha ez még nem fájás akkor hogyan fogom kibírni ha elindul a tényleges szülés. Sajnos a fogadott szülésznőm pont szabadságom volt akkor. Mikor szülés után telefonon beszéltünk azt mondta arra amikor megemlítettem, nekem csak annyi hiányzott volna valaki rám nézzen néha és mondjon pár bíztató szót, hogy ez az állami ellátásban nem elvárható.
-Azt mondták, fájdalomcsillapítót adnak. Közben a zárójelentésből derült ki ez hazugság volt, semmiféle fájdalomcsillapítót nem kaptam, cserébe viszont oxitocint igen. Persze erről elfelejtettek tájékoztatni. Az is a zárójelentésből derült ki, hogy mikor bementem már egy ujjnyira tág voltam, közben nekem azt mondták nincs tágulás.
-A doktornő-aki egyébként be sem mutatkozott-, mikor összerándultam a vizsgálat során közölte hogy ő ezt nem csinálja tovább, majd távozott a szülőszobáról, maga után becsapva az ajtót.
-A babám 37.hétre született és mivel kék volt és magzatmázas mindössze fél percre tették rám, utána rögtön elvitték. Közel két órán keresztül vártuk hogy hozzák vissza, addig nem tudtunk róla semmit. A férjemnek kellett utánamenni a személyzetnek, hogy hozzák már vissza. Végül 20 percre kaphattuk csak meg, kiderült, semmi baja nem volt, 9/10-es Apgar értékkel született.
-A szülés olyan mértékű stresszt okozott számomra, hogy konverziós zavar tünetei jelentkeztek nálam. Hiába vagyok pszichológus, ez a betegség kimaradt a tanulmányaimból (mentségemre legyen mondva a mai korban már igen ritka, mint megtudtam, talán a neurológusok jobban ismerik), csak annyit vettem észre, nagyon furcsa és ijesztő tüneteim vannak. Szédülök, nem kapok levegőt, majd másnap már volt hogy felállni, a végtagjaim mozgatni sem tudtam, nem találtam el a számat a villával, fogkefével, fényingerre akaratlan izomrángásaim voltak, éjjel rémálmok gyötörtek, néha nem tudtam beszélni sem, nem jutottak eszembe bizonyos szavak. Mikor elkezdődtek az első tünetek (szédülés, nehézlégzés, fényérzékenység) és többféle vizsgálat sem hozott eredményt, majd újból szólni mertem, hogy valami nagyon nincs rendben mert nagyon rosszul vagyok a pszichiáterhez vittek aki úgy beszélt velem mintha egy őrült lennék. Begyógyszereztek, és posztpartum pszichózist gyanítottak, amit nem is értettem és máig sem értek, hiszen nem mutattam veszélyes magatartást, végig kedves, tisztelettudó voltam az orvosokkal, eszembe nem jutott bántani a babámat, magamnál voltam, nem hallucináltam. Mindössze nagyon meg voltam ijedve mert úgy éreztem hogy nem vesznek komolyan, és megpróbáltam kiállni magamért, mert féltem tényleg valami bajom van de senki nem próbált megértő lenni és megnyugtatni, normálisan tájékoztatni.
A szülészeten az orvos a férjemnek azt mondta pár napon belül gyerekgyilkosságig fajulhat a dolog. Pedig egy pillanatig se gondoltam arra ártanék a kisbabámnak. A környezetem (szüleim, férjem) is azt jelezte vissza hogy teljesen normális vagyok, tudatomnál vagyok, logikusan gondolkodom azonkívül hogy néha nem jutottak eszembe bizonyos szavak és szorongtam, mi lehet a bajom. (mert a tüneteket valóban megéltem, a férjem etetett, segített ki a mosdóba, és tapasztalt mindent).
A nővérek olyanokat mondtak nekem, hogy "Ne tegyem beteggé magam", mintha direkt csinálnám. Utána három napig hagytak minket a férjemmel a szülészeten egy szobában, úgy hogy sem egy pszichiáter, sem egy neurológus többet nem nézett ránk. Próbáltunk a személyzettel inkább egyáltalán nem kommunikálni, azt mondtuk jól vagyok, mert féltünk, bármit mondunk abból azt fogják kihozni hogy elment az eszem, hiszen amikor korábban kiálltam magamért is ez történt. Meg amúgy is úgy álltak hozzám mintha leprás lennék, olyan fejeket vágtak, egy idő után az egyik nővér már köszönni se köszönt, kopogás nélkül rontott be minden alkalommal hogy vérnyomást mérjen. Rettegtünk, hogy valami komoly neurológiai betegségem van, és úgy fogok maradni. Ezután zárt osztályos pszichiátriára kerültem, ahol kezdetben egyáltalán nem, majd napi egyszer két órára láthattam a babámat. Szerencsére pár nap alatt elmúltak a konverziós tüneteim, így egy hét után hazajöhettem. Ma már négy hónapos a babám és azóta sem voltak hasonló tüneteim. Azt mondják, valószínű a stressz és a kimerültség okozta nálam a problémát. Viszont a történteket még sok idő mire fel fogom tudni dolgozni. Mostanra jutottam el odáig hogy már nem magamat hibáztatom.

# data[].attributes.body
Első kisfiam születése császármetszéssel (2020)történt szívhang leesés miatt, altattak. Lemaradtam a Nagy pillanatról. Miután az őrzőben kezdtem magamhoz térni, nem voltam teljesen magamnál és hiperventilláltam (csapkodtam jobbra balra a fejem és kapkodtam levegő után), mire a kedves nővér odalökte magas hangon, hogy ha nem hagyom azonnal abba, akkor nem foglalkozik velem. Ezzel kiment. A 3 másik anyuka szóról szóra elmesélte. Én hallottam ezeket, de nem voltam magamnál teljesen amikor ezt mondta, viszont az élmény megmaradt...Elég trauma volt a császár, az altatás, ébredés után a lapos has, a fiamról nem tudtam semmit, míg nem jött az orvosom. Hálás vagyok, hogy akkor még lehetett fogadni és mellettem volt végig.

# data[].attributes.body
Mindkét szülésemnél telenyomtak oxitocinnal , mind a kettőnél kértem epidurális érzéstelenítést, de nem kaptam, mivel már nem volt rá idő (ennek utólag örülök). Első szülésemnél mind az orvos, mind a szülésznők megszóltak amiért hangot adtam a fájásaimnak, arra utasítottak, hogy maradjak csöndbe. Második szülésemnél csak az ajtóban bámészkodó (unatkozó) szülésznők méltatlankodtak, szóltak meg ugyan ezért, ekkor viszont az orvosom (másik orvost választottam az első után) lezárta azzal, hogy jól van ez így. Szerencsére. Második szülésem amikor beindult egy számomra teljesen idegen doktornő nyúlkált bennem, majd ő úgy gondolta a beleegyezésem, tájékoztatásom nélkül leenged a magzatvízből a kezével, ami nem kicsit volt fájdalmas, és szerintem indokolatlan. Mindkét szülésem után megkaptuk az aranyórát, viszont ezek után mindig csak reggel ölelhettem magamhoz a kisbabámat, ami nagyon sok idő volt nélküle. Rengeteg változás kell..... Nagyon szurkolok, hogy el tudjuk ezt érni, és mindenkinek csodálatos élmény lehessen a szülés!

# data[].attributes.body
Elso terhesseg, 10. het nincs szivhang, par nap mulva sincs,nem indult meg magatol igy korhazba kellett menni; Delutan feltettek a tamponokat es egy utolso idos kismamamval tettek egy szobaba; egesz ejjel setaltam, zuhanyoztam a gorcsok es fajasok miatt, senki nem mondta, hogy lehetett volna fajdalomcsillapitast kerni, csak reggel; kulfoldre koltoztem, szuletett 2 gyermekem, nagyon pozitiv terhesgondozassal es szulessel (meg ugy is, hogy mindketto surgossegi csaszarral vegzodott) aztan jott a harmadik varandossag, ahol 12. heten kiderult, hogy a magzat megallt a novesben 3.5 hettel azelott es nincs szivhangja; mivel aznap delutan indultunk haza, igy azonnal fogadott a korai terhessegi reszlegen (kulon reszleg, elkulonitve a szuleszettol) egy nover, aki elmagyarazta a lehetosegeket; adott gyogyszert, ha meggondolom magam (en a termeszetre biztam a dolgot) ami kozott fajdalomcsillapito is volt es reszletesen elmagyarazta a dolgokat, es a lelkemre kototte, ha 12 ora alatt nem csokken a verzes, akkor irany a korhaz; hazaerve jott a pofon; szuleszno ismeros kozolte, ha most bemegyek a korhazba, akkor a szuleszeten kell lennem vegig; 2 nap aktiv kerteszkedes utan vegre beindult magatol a dolog, viszont nem csokkent a verzes 14 ora mulva sem, es ajulas kozeleben voltam a tobbszor, igy irany a korhaz; vartunk, a nover latva, hogy nagyon rosszul neztem ki, es a ruham is atazott a 15 perces ut alatt elmondtam mi tortenik, mire az orvos kozbevagott, hogy honnan tudom, hogy veteles zajlik;mikor kozoltem, hogy azert, mert kulfoldon keszult ultrahang, es elmondtak mi tortent; szajhuzas utan felzavart az asztalra, es megvizsgalt olyan erosen, hogy felfele majdnem lemasztam az asztalrol a fajdalom miatt; miutan megallapitotta, hogy tenyleg veteles, felvittek az osztalyra, hogy muszeresen befejezik 2 ora mulva; 6 oran at senki ram sem nezett, be sem jott a szobaba; annyira nagy kontraszt volt a ket orszag ellatasa es a kismamakkal valo banasmod kozott, hogy azon tul, hogy orultem, hogy nem itt szulettek a gyermekeim, nagyon fajt az, hogy a tobbieknek eselye sem volt mas hozzaallashoz;

# data[].attributes.body
Budapest, állami kórház
Farfekvés miatt programcsászárra voltam kiírva, de 1 héttel az időpont előtt beindult a szülés. 2020 októberében, tehát bőven a covidban szültem. Hálás vagyok a szülésznőmnek, hogy hajnalban is elértem, megnyugtatóan,kedvesen bánt velem. Mikor rosszul lettem a branül behelyezésekor, mondta, hogy vegyem le a maszkot, ne foglalkozzak vele. Nem kaptam (fel sem merült) felesleges beavatkozásokat, mint pl. beöntés. A szülés utáni napokon is mindig bejött, ránk nézett, tanácsokkal látott el. Hálás vagyok az orvosomnak, hogy a terhesgondozás során végig nagyon megnyugtató volt, partnerként kezelt, nem futószalagon. Amint hívták, bejött a kórházba, a műtőben már a jellegzetes, nagy mosolyával várt, nyugtatott, hogy minden rendben lesz. A katétert az érzéstelenítés után helyezte fel. Ő is többször bejött a kórházban töltött napok alatt és nem mellesleg nagyon szépen vágott/varrt. Hálás vagyok a műtősfiúnak, hogy az érzéstelenítés alatt végig fogta a kezem és mondta, hogy ha bármi rosszat érzek, szorítsam meg nyugodtan a kezét. Hálás vagyok az aneszteziológusnak, hogy folyamatosan mondta, mi fog történni, mit fogok érezni, a műtét során feltehettem a kérdéseimet, megfogalmazhattam a félelmeimet és sosem éreztette, hogy butaság lenne, amit érzek. Hálás vagyok az osztályon dolgozó szülésznőknek, hogy a 12 óra fekvés során is rendszeresen bejöttek, érdeklődtek, hogy vagyok. Bármit csináltak, jóelőre elmondták, mikor jönnek, mi fog történni és milyen érzés lesz. Mikor fel kellett állnom, ott volt velem az ügyeletes szülésznő, kapaszkodhattam belé, támogatott, mikor látta, hogy rosszul vagyok, leülhettem, majd segített visszamenni az ágyamba. Hálás vagyok a takarítóknak, hogy szép tisztaságot tartottak és mindig volt egy jó szavuk. Hálás vagyok, hogy nekem még volt lehetőségem azzal az orvossal és szülésznővel szülni, akit ismertem, akikben megbíztam, akikről tudtam, hogy biztosan jó kezekben leszek❤️Sajnos azóta sem a szülésznőm, sem az orvosom nem dolgozik már a kórházban 😞

# data[].attributes.body
Tudod, szülés után, első gyerekkel azért kemény. Azt sem tudom, merre vagyok arccal.
Hiába néztem ezer meg egy videót, a szoptatásról is, többek között.
Én úgy mentem szülni a Covid első hulláma alatt, hogy fogom tudni szoptatni a gyermekem.
Aztán jöttél te, mint csecsemős nővér. Szenvtelenül, kérdés nélkül megcsipkedted a mellbimbóm, csavargattad és rám förmedtél:
BIMBÓVÉDŐ????? HOZOTT?
Az értetlenkedésemre pedig közölted, hogy én ezzel a mellel SOHA A BÜDÖS ÉLETBEN nem fogok tudni normálisan szoptatni.
Tudod, hogy MIATTAD majdnem feladtam? IBCLC nem jött házhoz, érthető okokból.
A harmadik héten végkimerülve, depressziósan bömböltem a védőnőmnek, a telefonban, akit még nem ismertem (költözés miatt).
Ő volt az első és IGAZI szakember az életemben szülés után, akinek sosem fogom tudni eléggé meghálálni, hogy segített, megmutatta a helyes technikát és maholnap 19 hónapja iszsz a fiam.
Megérdemeltem volna az ALAP  tiszteletet, hiszen én sem azzal kezdtem, hogy bunkó voltam, sőt.
Szívem szerint visszamennék, és a szemedbe mondanám, hogy menj haza, tanulj, addig ne károsíts másokat a ROSSZ hozzáállásoddal!!!
#elegvolt
#noahangunk
#masallapot

# data[].attributes.body
Második babámmal, az első vizsgálat után, éppen öltöztem amikor odaszólt az orvos.
-Minden rendben a babával, megtartja?

# data[].attributes.body
Amikor 23 évesen méhtest daganatom van és elbőgőm magamat, hogy gyereket akarok, akkor ne azt mond, hogy erre nincs esély, mert a méheltávolítás a protokoll.
Nőgyógyászként nem a Te kompetenciád.
Ne hívj be 2 naponta a pandémia alatt a kórházba csak azért, hogy a kismamák közé leültess.

# data[].attributes.body
-       ne akarj indítani amikor nincs semmi oka, arra hivatkozva, hogy veszélyben a baba

-       ha már kezdett folyni a magzatvíz a kiírt napon,legalább hagyj vajúdni

-       császármetszés esetén is VAN lehetőség gyengéd császárra!  van bőrkontaktus, nincs szeparáció, van korai mellrehelyezés

-       ne vidd inkubátorba a gyereket! legalább add oda apukának!

-       első császár NEM EGYENLŐ mindig császárral!

-       ne akarj oxitocinnal gyorsítani, ha nincs semmi oka!

# data[].attributes.body
Kedves Szülésznő akit szívből, jó szándékkal ajánlottak nekem!
Ne mondd el mindenkinek az osztályon, hogy otthon szerettem volna szülni! Senkinek semmi köze hozzá!
Ne nézz rám kétkedve, mikor indítás után rögtön egymásba érnek a pokoli fájásaim!
Ne mondd, hogy ezek rossz fájások!
Ne mondd, hogy akkor lesz rendben minden, ha azt csinálom amit mondasz!
Mikor kétségbeesek, mert semmi pihenés nincs a fájdalomban, nincsenek hullámok, csak egy örvény, ne mond, hogy felnőtt ember vagyok és ezt ki kell bírni!
Ne emlegesd, hogy dehát én otthon akartam szülni, bírjam ki!
Ne vizsgálgassatok egymás után felváltva az ügyeletes orvossal, csak mert nem bíztok egymás véleményében!

Kedves rezidens doktornő!
Ne mondd a könyörgésemre, hogy ne akarjak császárt, mert a  halálozási aránya sokkal magasabb!
Ne csevegj kedélyesen arról, hogy fú legalább két liter vizet kinyomtatok a hasamból!
Ne repessz úgy burkot, hogy "ja az a másik szobában van, mindegy, megcsináljuk ezzel", hogy aztán percekig bennem turkáljatok és felváltva próbálkozzatok! Sőt! Egyáltalán ne indítsatok szülést burokrepesztéssel!
Ne akarjátok óránként rám erőltetni az oxitocint!
Mikor kifáradok, ne beszélj rá azzal, hogy felelőd mondhatok nemet, de akkor lehet csak holnap reggelre lesz baba!
Ne mondd, hogy amíg a baba jól van, addig az én szenvedésem senkit nem érdekel!
Ne mondd, hogy te jó ég, még a végbél egész környéke is borzasztóan ödémás!

Kedves Ügyeletvezető!
Ne mondd, hogy vagy én nyomok össze-vissza, vagy a baba nem akar kijönni, de itt valami nagyon nem működik! Türelem!
Ne tágíts kitolás alatt az egész kézfejeddel! Pláne ha üvöltök, hogy hagyd abba!
Ne mond, hogy "ezek az otthonszülősök" mindig megérintik a baba fejét a szülőcsatornában!

Ne csak akkor mutassatok némi empátiát mikor kiderül, hogy a babám az átlagosnál nagyobb!
Ne engedjétek be mellém anyósom, mikor bugyi nélkül, felhúzott lábbal, magzatvizesen, izzadtan, magamon kívül ordítok az oxitól már egy órája, akkor sem, ha a kórházban dolgozik!
Ne könyököljetek a hasamba, ne toljátok a térdem az arcomba, ne tágítsatok ököllel még a kitolás alatt is, miközben sírva könyörgök hogy ne!

És legfőképpen: ne tegyétek a 10/10-es apgarral született babámat inkubátorba a tájékoztatásom nélkül, másfél órára, mert képtelenek vagytok elsőre összevarrni ami a siettetett szüléstől szanaszét repedt! Ne vigyétek le nélkülem az osztályra, hogy aztán vízzel tömjétek meg alig pár órásan, mert nem hagytátok velem hogy megszoptathassam.

Kedves szülészetben tevékenykedők, ne ártsatok!

# data[].attributes.body
Jávorszky Ödön Kórház szülészete

# data[].attributes.body
…péntek délután a CTG-n még minden rendben volt, azt mondtad, teljesen zárt a méhszájam, a hétvégén kétled, hogy elindulna, DE ha mégis így lenne, akkor is itt vagy, nem mész szabadságra, szólnom kell és indulsz be lassan… Szombaton az ügyeletes orvosra déltől 4-ig vártam (két császármetszés zajlott le azalatt). Aztán az ultrahangon mekóniumos vizet “tippelt”, a CTG után pedig nagyon ráncolt homlokkal már ott tartottunk, hogy a méhlepény nem annyira oké már és ebből császár lesz. Hárman (TE, az ügyeletes orvos és az ügyeletes osztályvezető) telefonkonferencia keretében NÉLKÜLEM eldöntöttétek, hogy ebből még aznap császár lesz, annyira sürgősen ki kell venni a babámat. Már kb. 6 óra magassága, Téged nem lehet megvárni, olyan gyorsan kell, hogy történjen, hogy nem érsz be. A kisfiam születését 21:55 percre datálták a műtőben. (Honnan nem értél be délután fél 5-től, amikor először felhívtak????) Az ügyeletes orvos NEM VOLT HAJLANDÓ a férjemnek ruhát szerezni, hogy bent lehessen velem, majd így indított a műtőbe: “Ne aggódjon, egyenesen vágok!” Aztán jól megbeszélték a fejem felett a hétvégi programot, amiről mindenki lemaradt az engem megelőző császárok miatt és szitkozódtak, hogy az összes mai kismama a “VÁLASZTOTT ORVOSOM” páciense. Az az egy szerencsém volt, hogy az aneszteziológus odaugrott mellém, végig simogatta az arcomat és másodpercről másodpercre mondta, mit kell éreznem, mi az, ami baj, ami nem. HA Ő NINCS, biztosan küzdök még ezzel az élménnyel a mai napig. Persze a mekóniumos vízről már szó sem esett utólag, “MEKKORA SZERENCSE”, hogy észrevették…… És aztán, hogy éjjelre elszeparálták a kisbabámat, mert hogy pihenjek és majd reggel hozzák… Miért??? Ő is pihent! Ő is aludt!!! Miért ne aludhatott volna velem?? ….

Ezt még egyszer BIZTOSAN NEM! ÉS TÉGED SEM!

# data[].attributes.body
Nekem két csaszarom volt. Az elsőnél már reggel 8kor elfolyt a magzatvíz,12 oran keresztül le se szartak,várták hogy mi lesz. Este 8kor oxytocinra kötöttek, és repesztettek burkot(mert hogy a burok sapka ott van a gyerek fejénél) ami iszonyat fájdalmas volt. A szülésznő rám szólt ne ordítsak mikor jöttek a nagyobb fájások és betoltak a mutobe. Császár. Másnap fel kellett állnom,úgy rantottak fel,azthittem elhanyom magam,közben rettegtem hogy ha most hányok,akkor menten szét fogok repedni. A szoba társamhoz kezdtek hasonlítani,hogy nézzem meg ő milyen ügyes,én meg milyen puhány vagyok. A hegem sokáig nagyon fájt,nehezen gyógyult. Sokszor elmondtam hogy a terhesség előtt laparoszkopos műtétem volt, es a császár után a dokinő aztmondta az anyósomnak,hogy én miért nem szóltam hogy előtte volt lapar műtétem,mert azért nem tágultam és akkor nem vártak volna 17 órát. Egyszer megpróbaltam magam felállni a műtét után és ugye véreztem. A nővér teljesen ki volt akadva mit képzelek magamról,hogy fel akarok állni nézzem meg mit műveltem a padlóval

A első terhességemnél  kétszer majdnem koraszülés lett. Egy lyukba voltam az alagsorban infúzióra kötve. Wcre sem mehettem ki ágytál volt. Volt hogy hiába szóltam nem jött senki hogy alam rakja. Sem ennem sem innom nem szabadott, a roma kislányt kiengedték sétálni, engem nem.  Spiropentet írtak fel a gorcseimre amitől remegtem és ha jól tudom terhesség alatt tilos a szedese. Persze lázadtam és én voltam a rossz beteg.

A második csaszarom úgy gondolom nem feltétlen volt indokolt 2 órát vártak és toltak a mutobe, és nem hagyták hogy legalább megpróbaljam. Mikor megkaptam az érzéstelenítőt olyan érzés volt mintha jó erősen tarkón vágtak volna. Szédültem,hányingerem volt. Egy óra múlva az egész testem kiütéses lett. A terhes gondozás alatt 3 tapasztalt idős orvos nézett meg,és a bakteriális fertőzésemet gombának titulálták,mikor kiderult hogy elkaptam egy végbél giliszta fertőzést beszólt  a főorvos hogy terhesség alatt nincs petefészek gyulladás nem fájhat a petefészkem,és amúgy meg további jó fokhagymázást. Rohadtul szarul esett. Egy rezidens fiatal orvos vette észre hogy baktérium fertőzés és találta meg rá a gyógymódot.

Soha nem szeretnék többet terhes lenni,és a szuleszeten kikötni. Az éves rakszuresre is gyomor görccsel megyek

# data[].attributes.body
3. gyermek- 2000 április...fájásgyengeség, oxitocin... még "erősebb" fájásgyengeség. Azután könyökölés a gyomorszájba. Szeméremcsont törés, ágyéki csigolya elcsúszások, 3 hónapig hátrafelé járás. 15 év gerincfájdalom után 6 éve viszonylag jól vagyok egy gerinc-stabilizáló műtét után 6 csavarral. Gyökeres változás kell.

# data[].attributes.body
2000 április...fájásgyengeség, oxitocin... még "erősebb" fájásgyengeség. Azután könyökölés a gyomorszájba. Szeméremcsont törés, ágyéki csigolya elcsúszások, 3 hónapig hátrafelé járás. 15 év gerincfájdalom után 6 éve egy viszonylag jól vagyok egy gerinc-stabilizáló műtét után 6 csavarral.

# data[].attributes.body
Az egész vajúdás alatt úgy bántak velem, mint egy utolsó rabbal. Órákra eltűntem a mosdóba, senki sem keresett. Lenéztek, kiabáltak velem, és semmilyen kérésemet nem teljesítették. A férjemet nem engedték be, csak amikor az orvosom is odaért. A fájdalom önmagában is rettenetes, de órákig egyedül lenni ebben az állapotban, életem legsötétebb érzése. Csak fekve vajúdhattam (amint valaki végre megtalált) és szülni sem engedtek másképp. Tudták, eldöntötték, hogy vágni fognak… a kislànyomat könyékkel nyomta ki belőlem az orvosom. Az első órákban nem lehettünk együtt. Rettenetes anyának éreztem magam :(
Egy bent felejtett tamponnal veszélyeztették az életem!
Legyen ennek végre vége!

# data[].attributes.body
Tényező vagyok. Számít a véleményem és jogom van az engem érintő információkhoz.

# data[].attributes.body
5 hetes terhesség elvesztése után. Ne mond hogy ez csak kémiai terhesség. Ne mond hogy sűrűn előfordul. Ne mond hogy örüljek ha termesztesen le zajlik. Ne mond h tekintsem csak egy menstruációnak mert nem az! Ne mond h jajj hát ő nagyon kicsi volt jobb ez így mert ezzel nem segítesz...

# data[].attributes.body
Leszidott a szülésznő, hogy miért lépcsőn jöttem az ötödikre 37 hetesen, "ki fog merülni a méhlepényed" - ez a mondat egy császárig vezetett. Rossz nst-k sorozata, félreszúrt branül feldagadt kézzel, két hét korház, rengeteg könny, két otthon hagyott gyerek hiánya, "tolja le a nadrágját, megvizsgálom" (miközben nstre voltam kötve), nőként alázott meg, talán ez volt a legborzasztóbb benne, és sok más ehhez hasonló történet volt az első mondat és a császár között. De az orvosom, aki rengetegszer kért bocsánatot, hogy harmadikra császár lett, az anesztes aki végig mosolygott, egy ápoló, aki örömtáncot járt, mikor felálltam és járni tudtam, ők adtak erőt!

# data[].attributes.body
Egy éve lassan, hogy életet adtam a kisfiamnak. De egy év távlatában sem halványodtak meg az emlékek. Tudom, az én történetemnél vannak sokkal rosszabbak, traumatikusabbak is, de nekem ez az éjszaka egy életre elvette a kedvemet egy második babától.

Vasárnap este 9-re értünk be a kórházba. Rendszertelennek tűnő, de számomra erős fájásokkal. Vizsgálat következett, nst, vérvétel. , Ceruzányira, nyitva a méhszáj.

Felajánlották, hogy vagy hazamegyek és újra bejövök, ha elfolyt a magzatvíz vagy 5  percesek lesznek a fájások. Vagy ott maradok és felvesznek osztályra. Megjegyezném aznap éjszaka senki sem volt a szülőszobákon. Én haza szerettem volna menni, de a férjem meggyőzött, hogy ott jó kezekben leszek.

Éjfél körül bekísértek egy 6 ágyas kórterembe, ahol teljesen egyedül voltam. Lezuhanyoztam, ezt a férjem még megvárhatta. A fájások erősödtek, ennek ellenére sem vittek át a szülőszobára. A férjemnek haza kellett mennie, mondván Covid van. Mondták, akkor szóljak vagy menjek be, ha már a teljes hasamban érzem a fájdalmat. Egyedül vajúdtam, kb 2,5 órát. Ez idő alatt se egy szülésznő, se egy nővér nem jött be, pedig elég hangosan jajgattam. Minden erőmet összeszedve elindultam a szülőszobák felé. A folyosó végtelennek tűnt. Egy csecsemős nővér jött ki, és Ő csengetett a szülèsznőknek. Újabb vizsgálat következett. Hirtelen kitágultam olyannyira, hogy azonnal felfektettek a szülőágyra. Azonnal hozták a telefonomat, hogy jöjjön a férjem. Nem tudom mennyi idő telt el a hívásom után. Beöntésre és fájdalomcsillapításra már nem volt idő.

Miután megérkezett a férjem, az orvos burkot repesztett. Kaptam oxitocint, a bekötésénél nem nézték, hogy véna nem véna. A bal karomon a szülés után 3 héttel még sötétlila, két tenyérnyi folt volt. Ott azt éreztem, hogy kívülről látom magamat. Szokták mondani, hogy megszűnik a tér és az idő. Velem is ez történt. Az orvos kikönyöklèssel is segítette a szülést.

Hajnali 5:15-kor megszületett a kisfiam, hangosan felsírt. A hasamra tették kb 2 percre. Majd gyorsan el is vitték, és nem is kaptam vissza, majd csak dél körül. Azt mondták, hogy nagyon fázott, és emiatt kellett inkubátorba tenni.

Elvették a kisfiamtól, tőlem ès a férjemtől az aranyórát. Erre az  egy két órára vár minden kismama és leendő apuka a 9 hónap alatt. Ezt a mai napig nem tudtam feldolgozni. Traumaként éltem meg a szülést. Lehet az aranyóra hiánya miatt, lehet a negatív szülésélmény miatt nem tudtam szoptatni a gyermekemet. 6 hónapig fejtem a tejet éjjel nappal, de nem volt elegendő neki. Rossz anyának éreztem magam emiatt.

A zárójelentésből tudtuk meg, hogy a nyakán volt egyszeresen a köldökzsinór. Erről senki nem tájékoztatott minket a szülés után. Ennek ellenére 9/10-es Apgar értéket állapítottak meg.

2 napot kellett a kórházban tölteni, de az maga volt a pokol.  Lelkileg teljesen megtörve zokogtam az inkubátor felett, hogy mi törtènt pontosan Vele. Maradandó sérülése van? Oxigènhiány esetleg? Csak találgatni tudtunk.

Nagyon sokszor vetődik fel bennem a kérdések sokasága. Mit rontottam el? Kellett volna orvost/szülésznőt fogadni? Nem kellett volna bemenni azonnal a kórházba? Határozottabban kellett volna fellépni?

És ezekre a kérdésekre senki sem tudja a válaszokat….

# data[].attributes.body
Ne legyen egy nőgyógyászati vizsgálat sem traumatikus élmény!

Nem tolhatod szét a lábam az én beleegyezésem nélkül!

Nem hívhatsz be másik két férfi nőgyógyászt dumcsizni, miközben én a nőgyógyászati székben méltatlan pózban szétrakott lábakkal fekszem!

Sajnos hosszasan írhatnék még az átélt és megalázó élményeimről, de ennyi év után is nagyon fáj.
Szeretném én is lerakni ezeket a terheket.

Jó lenne ha az ilyen "nőgyógyászoknak" nem falazna a szakma, hanem kivetnék maguk közül!

Több emberséget és empátiát!!!

# data[].attributes.body
Teljes bizonytalanság és ködösítés jellemzi az ellátást jelenleg. 41 hétig voltam kismama, az utolsó héten minden nap be kellett mennem a kórházba ctg-re. Ekkor vált egyértelművé számomra hogy mennyire le vannak terhelve a dolgozók. Sokszor több mint 4 órát vártam a vizsgálatra és az eredményére ( de előfordult h több mint 6 órát ültem a váróban). Hiába mentem be minden nap, a túlterheltség miatt sokszor éreztem azt hogy simán kicsúszhatnék a rendszer karmai között ha valami komoly gondom lenne. Minden alkalommal más orvos nézte meg a leleteimet akik természetesen máshogy értelmezték a látottakat. A szülés folyamata egy elég kiszolgáltatott helyzet amit a jelen vírushelyzet miatt kialakult bizonytalanság tovább súlyosbít. Ebben a helyzetben a nőknek jogos igénye lenne arra hogy mellettük legyenek olyan emberek akiknek bizalmat szavazott. A szülésen résztvevő személyek közül ezzel szemben sem a szülésznőt sem a nőgyógyászt nem választhatja ki az ember ( a kísérő pedig kérdéses a vírushelyzet miatt) A jelenlegi szabályozás a szülő nőket teljes bizonytalanságban tartja és véleményem szerint ez visszavetheti a gyermekvállalási kedvet, hiszen a szülésélmény nagyban befolyásolja a további gyerekvállalást. (főleg első gyerekes anyáknál) Kérem vizsgálják felül a jelenlegi szabályozást az egészségügyi személyzet képviselőinek bevonásával!

# data[].attributes.location_name
Budapest, Szent Margit Kórház - Szülészet-Nőgyógyászat Osztály, Bécsi út

# data[].attributes.headline
Budapest, Szent Margit Kórház - Szülészet-Nőgyógyászat Osztály, Bécsi út

# data[].attributes.subject
Budapest, Szent Margit Kórház - Szülészet-Nőgyógyászat Osztály, Bécsi út

# data[].attributes.body
minden szül(et)és egyszeri és megismételhetetlen csoda, ahol nincs helye az erőszaknak - háborítatlan, gyengéd szülést-születést mindenkinek!

# data[].attributes.location_name
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.headline
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.subject
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.body
A csecsemőosztályon töltött három nap életem legrosszabb három napja volt. Megkérdezték, ráadásul írásban, hogy akarom-e kizárólag anyatejjel táplálni a babámat, ezután azonban mindent elkövettek, hogy tápszert kelljen adni neki. Mielőtt aláírtam elmondhatták volna, hogy megtehetem, de akkor vörös posztóként fognak nézni rám. Hogy kérdezheti azt a neonatológus osztályvezető asszony egy édesanyától, hogy azt akarja, hogy éhen haljon a baba? A legkegyetlenebb dolog, ami életemben történt velem, hogy ezzel meggyanúsított. És nem, nem halt éhen a babám, köszöni jól van és nem, nem azért, mert tápszert kapott a kórházban és megmentették az éhenhalástól. Hazaengedés előtt hogy lehet, hogy az orvos maga mondja a vizsgálat után, nem biztos, hogy az a jó, amit mi csinálunk,hogy rögtön tápszeres pótlást adunk? Akkor miért fenyegettek, próbáltak bennem három napig bűntudatot kelteni? Iszonyú érzés volt.

A nemzetközi szakirodalom szerint elavult minden szopás előtt és után megmérni a baba súlyát, ezzel csak frusztrálják az édesanyákat, mégis ezt követelik meg, a #rendszer terhe. Jó gyakorlatokat alkalmazzanak régi rossz módszerek helyett, a babák és az anyák is megérdemlik.

# A rendszer terhe, hogy úgy csináljanak meg szűrővizsgálatot, hogy vizet itatnak előtte a babával, ami károsítja a bélflóráját, ezt a szakemberek nem tudják? Ne bántsátok a babákat!

A csecsemőosztályon csak egy képzett szoptatási tanácsadó dolgozik, sajnos nem találkoztam három nap alatt senki mással, akinek a szoptatásról nem ezeréves berögződési vannak, hanem korszerű, a szakmai ajánlásokat követő ismerete és valóban tud segíteni a szoptatásban (örökre hálás vagyok neki, azért ahogy ő bánt velünk). Mindent megtettek azért, hogy ne tudjam szoptatni a babámat, de nem sikerült. Pedig keményen dolgoztak rajta. Egy újdonült édesanya mit érez, ha azt mondják neki, nem szoptathat, mert az egyik melléből az egyik tejcsatornából vér ürült? Mit érez, amikor megtudja, hogy ez nem volt indokolt szakmailag, a kisbabájának igenis arra lett volna szüksége, hogy szoptassa, ő pedig nem 🤬 ezt meg. Azt érzi, hogy még szinte meg sem született a babája, máris cserben hagyta, nem tudta megvédeni, nem tudta megadni neki, amire szüksége van, kudarcot vallott. Milyen bababarát kórház az, ahonnan úgy megy haza anya és baba, hogy hiába próbálják, nem megy a szoptatás, pedig az első 2 nap sikeres volt. Kedves csecsemős nővér, ha nem csíped meg úgy a babámat, hogy abbahagyja a szopizást és kezd el üvölteni, ha nem okozol neki óriási fájdalmat, megkíméltél volna minket egy traumától és attól, hogy 2 hétig lefejve kelljen adni a tejet a kisbabámnak. Azóta is bánt, hogy egyedül voltam és a síró babámat vigasztalva nem tudtam utánad rohanni és megkérdezni, miért bántalmaztad a gyermekemet? Hátha csak nem tudtad, hogy milyen fájdalmat okoztál és többé nem teszel ilyet.

# a rendszer terhe

# nő a hangunk

# data[].attributes.location_name
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.headline
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.subject
Veszprém, Csolnoky Ferenc Kórház, Kórház utca

# data[].attributes.body
Nem tartják tiszteletben a csecsemők jogait. Aranyóra alatt a csecsemős nővér pakolászik, takarít, magánjellegű dolgokat kérdezget, beszélgetni akar ahelyett, hogy hagyná az új családot, hogy életük első óráját háborítatlanul tölthessék el. A kisbabát becsomagolva adják az anya mellkasára, csoda, ha nem tud felkúszni a mellhez? Az, hogy a nővér türelmetlen, nem indok, hogy megfogja a babát és odategye a mellre, engedély kérés nélkül. Aztán az újdonsült szülőknek otthon a szoptatási tanácsadó mondja el, hogy ez hátráltatta a babát a szopás elkezdésében, de legalább megtudják, hogy nem az édesanya hibája, ha nem szopik a baba és nem is a babáé. Nem hiszem el, hogy az a nővér ezt nem tanulta. Nem hiszem el, ha # a rendszer terhe nem nyomná, ilyen traumát akarna okozni egy védtelen csecsemőnek.

Minden embernek joga van a saját teste felett rendelkezni, egy csecsemőnek is, az ő jogait a szülő képviseli. Ha hozzá akarnak érni miért nem evidens, hogy elmondják mit akarnak csinálni, miért szükséges, hogyan fogják csinálni és hozzájárul-e. Persze, ahol egy felnőtt nőtől sem kérnek engedélyt vizsgálat végzésére, nem kérdezik meg, mielőtt hozzáérnek, ahol nem mondják el mit miért csinálnak és milyen következményekkel jár, hogy VAN választási lehetősége, mit várhat egy védtelen csecsemő. Szegény csak sírni tud. Sírt, mert a szemébe világítottak, sírt és fájdalmat érzett, mert egy csövet dugtak a szájába és az orrába fájdalmat okozva, annak ellenére, hogy lélegzett. Sírt, mert a szülésznő a köldökzsinórnál fogva kirángatta a méhlepényt, mielőtt az magától levált volna, sírt, mert elvágták a köldökzsinórt, hiába kérték a szülei, hogy ne tegyék amíg pulzál. Sírt, mert nem kapta meg azt a vért, amire még szüksége lett volna, ami megkönnyítette volna számára az adaptációt.

Amikor vajúdás közben úgy kiszáradt a szám, hogy köhögtem tőle, hagytak szenvedni, mert ilyenkor már nem szoktak inni adni, miért is? Nem fél liter vizet kértem, csak egy kortyot, amivel megnedvesíthetem a szám.

A CTG minden egyes vajúdónál való alkalmazása szükségtelen, ahogy az is felesleges, hogy folyamatosan fent legyen a szülő nőn, mert a fájás közben mért érték úgysem releváns. Ezt az elavult eljárást miért erőltetik? Mert így könnyebb ágyhoz kötni fekvésre kényszeríteni az anyát? Nem kényelmes viselet, nem evidence based az alkalmazása, nem kérek többet belőle. Minden szülő nőnek és babának joga van a legjobb ellátást kapni, ami nem 30 évvel ezelőtti eredményeken alapul, hanem a legújabb nemzetközi szakmai ajánlásokon.

A frissen szült édesanyáknak megterhelő kimenni az ebédlőbe enni és a gátsebük is fáj a kemény széken ülve, a medencealapi izmoknak minél több pihenése lenne szüksége ilyenkor. A frissen szült, szoptató anyáknak tízóraira és uzsonnára is szüksége lenne, de ehető reggelit és vacsorát sem kaptam, a rossz minőségű kenyér és felvágott mellé közvetlenül odafóliázott vajas doboztól pedig elmegy az ember étvágya. A matrac szinte használhatatlanul puha, 48 kg-om alatt úgy szétlapult, mintha deszkán aludtam volna. Nem kaptam egy akkora párnát, amivel szoptatás közben a babámat megtámaszthattam volna.

# data[].attributes.body
Vbac kísérletre készülve, 39 hetesen már után az ügyeletes orvos: "Magának nincs még műtétre időpontja? Az a szerencséje, hogy nem az én kismamám, akkoR már 38 hetesen kivettük volna." 31 hónap telt el az előző császár óta.

# data[].attributes.body
#NŐahangunk       #rendszerterhe          #vártunkeleget       #másállapotot        #Székesfehérvár

Az alábbi beavatkozások egy egészséges terhesség utáni természetes szülést tettek kíméletlenül traumatikussá.
Pedig nyugodt, egészséges és háborítatlan is lehetett volna, ha hagynak nekünk időt és teret! Meg esetleg emberhez méltó bánásmódot.
Tájékoztatás, kérdés nélküli alattomos és fájdalmas szülésindítással kezdődött minden a “főorvosi bemutatáson”, a vizsgálat alkalmával. Még csak azt sem tudtam, hogy az indítás a főorvos célja! Nem álltunk még rá készen! Meggyőződésem, hogy ennek köszönhetően indult el a szükségesnek gondolt, protokoll szerinti beavatkozások sora, amiket ugyanúgy tájékoztatás, kérdés és egy szó nélkül hajtottak végre rajtam.

Otthon beindultak a fájások. 5 percesekkel érkeztünk este a kórházba. Az ügyeletes orvos megvizsgál, duzzog, hogy ebből ma még nem lesz semmi! Ettől fogva nem tájékoztatnak semmiről. Nem is kérdeznek semmit. Csak a fájások között elém tolják a beleegyező nyilatkozatot, amit zokon vesznek, hogy el akarok olvasni. Pedig nem kevesebb van benne, mint hogy mindenbe beleegyezek, ami ott történhet majd velem. Ha nem írom alá, talán hazaküldenek? Jönnek a fájások, aláírom.
Az első órákban úgy tűnik minden rendben, csak valamiért nem tágulok az orvos által elvárt ütemben. Én jól voltam, a fájások erősödtek, mozoghattam, zuhanyozhattam, lélegeztem.

Azonban az aszinklitikus beilleszkedés miatti természetes és szükségszerű lassulást az orvos és a szülésznő nem tudta értelmezni. Nem tudhatták, hogy ez van a háttérben, de nem is figyeltek a jelekre, az igényeimre.
Gyorsítani akarták a tágulást. Kérdés, tájékoztatás nélkül történt minden.
Oxitocin, burokrepesztés, lekötözés CTG-vel: mozgás pozícióváltás megakadályozása órákon keresztül!
Ez óriási hiba volt!!! Ezzel a látszólag biztonságos megfigyeléssel borzasztóan megnehezítették a babám és az én dolgomat is.
A szabad mozgás, pozícióváltás alapvető dolog kellene, hogy legyen mindig!
De ezzel a komplikációval elengedhetetlen. Én teljesen kimerültem. Fájdalmaimat nem tudtam enyhíteni meleg vízzel, pózválasztással. Órák óta tartó 2 perces fájásokkal, mozdulatlanul a poklot jártam meg.
Nyomnom kellett, de csak durván rám szóltak, hogy nem nyomhatok, mert be fogok ödémásodni! Nem segítettek, csak a küszöbről bekiáltottak, hogy ne nyomjak, lélegezzem ki! Lekötözve a kurva CTG-vel! Mozdulatlanul! Képtelen voltam.
Aztán végre eljött az idő, tolhatok! Gátmetszés.

Majd kikönyökölték belőlem a lila színű, mozdulatlan kisfiamat, akivel egy szó nélkül rögtön elrohantak egy másik helyiségbe.
Nem tudom, él-e?!
Senki nem mond semmit. A férjem sem mehet utána.

Összeomlok. Üres vagyok. Elvesztem.
Aztán valakitől megtudtam, hogy a kisfiam él, jól van! Pár percig nem vett levegőt, de aztán igen.
Visszatér belém a lélek.
Az orvos eközben nem szégyellte a méhlepényemet leszólni. Majd ciccegve összevarrt.
Az én hibám? Kudarcot vallottam? Ezt éreztetik velem?
Egy óra múlva láthatom. Felöltöztetve kapom meg, hatalmas búbján sapka. Kicsit szopizik is, mielőtt kiveszik a kezemből és újra elviszik órákra. Hiába kérem, hogy hozzák őt is, érdeklődöm mi van vele.“Majd biztosan hozzák” csak ez a válasz.

A gyermekorvos szerinti oxigénhiányos állapotot másnap a szülészorvos letagadja, határozottan rám szól, hogy ne is említsek ilyet, felejtsem el!
Az első Apgar értékeket bosszúsan kitörli a zárójelentésről.
Mintha csakis a saját hírneve számítana.
Megalázva, kiszolgáltatva, érzem magam. A kisfiam búbja szépen lassan visszahúzódik. Nekem hetekig kegyetlen fajdalmaim vannak még a gátrepedés és az ödémásodás miatt. Ordítok a fájdalomtól a wc-n ülve.
Fél éves koráig minden egyes nap sírok a trauma miatt.
Talán egyszer fel tudom dolgozni.

# data[].attributes.body
Nincs az a "#nagykönyv" amelyik normálisnak tartaná, ami ma a nőgyógyászati és szülészeti ellátásban zajlik.

Nekünk szerencsénk volt. Olyan nőgyógyászati és szülészeti ellátást kaptunk mindháromszor, amiben biztonságban, partnerként voltunk kezelve. Ez lenne az alapvető bánásmód.

Három lányom van. Azt szeretném, hogy mire ők felnőnek, alapvető, NAGY KÖNYV SZERINTI legyen biztonságos, partneri nőgyógyászat és szülés.

# data[].attributes.body
Minden gyermekével váradós nőnek, és megszülető babájának kijár a biztonságot nyújtó, támogató, gondoskodó szülés/születésKÍSÉRÉS. Minden gyermeke születését váró férfinek kijár, hogy aktív részese lehessen, ha akar, a babájuk világrajövetelének.

Minden eltávozó babának -legyen bármekkora is- és szüleinek kijár az élet elei hospice szemléletű gondoskodás. Kijár a távozó magzat emberként kezelése, az ő tisztelete. Kijár a szülői gyász segítése a legelső pillanattól.

A hordozás sok sebre gyógyír. De vannak sebek, amiket nem kellene a hordozásnak meggyógyítania, mert elő se lenne szabad fordulniuk.

@SzalMikHordozas

# data[].attributes.body
Nekünk szerencsénk volt. Olyan nőgyógyászati és szülészeti ellátást kaptunk mindháromszor, amiben biztonságban, partnerként voltunk kezelve. Ez lenne az alapvető bánásmód.

Három lányom van. Azt szeretném, hogy mire ők felnőnek, ne a szerencsén múljon a biztonságos, partneri nőgyógyászat és szülés.

# data[].attributes.body
2 császármetszésem volt (2019, 2021) a megye 2 kórházában.

Első alkalommal magam sem tudtam megmondani mi miatt, de traumatikus nyomot hagyott bennem. Mintha semmi közöm nem lett volna a szülésemhez.
Ma már tudom hogy beavatkozás (=külső "rásegítés), újabb beavatkozást szülhet, így jutottunk el a császárig...
Bíztam bennük. Jó lett volna, ha nem használják ki a tudatlanságomat és tapasztalatlanságomat.
Ma már azt is tudom, hogy nem segített a fél napos fektetés, az hogy nem hagytak enni / inni, és az sem hogy abban a néhány órában legalább 4 orvos vizsgált (kézzel), korai burokrepedés után.

Másodjára tudatosabban vágtam bele, eltökéltem, hogy nem fogok semmilyen külső segítséget / gyorsítást kérni, az orvosra leginkább életveszélyben számítanék.
Az ügyeletes szülésznő mondta hogy renben, nem fog a doktorúr semmivel sem gyorsítani - menjek zuhanyozzak 30-40 percig is akár... 15 perc után sürgetőleg kopogtatott, hogy a doktorúr burokrepesztéssel vár... (Szerintem ez is gyorsítás...)
Mondtam a doktornak hogy nem kérném a burokrepesztést, ha nem muszáj. Nagyon türelmetlen volt, de ettől még ideges is lett..  Megvizsgált másodjára, majd elhadart valamit, aminek az volt a vége hogy indokolt a császár...
Alig akarta elmondani a pontos indokot (arctattás)...
A férjemet alaig akarta megvárni...
Az aranyóránkból valahogy(?) kimaradt a bőr-szőr kontakt (ruhástól adták neki oda a kicsit), aztán a várva-várt közös találkozónk hármasban is elmaradt, mert eltoltak a férjemék orra előtt a szobámba(?).
Én nem láttam őket, de amikor felismertem hol vagyok, sírva, kiabálva kérdezgettem: hol a kis babám, hol a kisbabám?!
Egy nővér relatíve hamar hozta, de nem tudom hogyan történhetett ez meg egy bababarát kórházban.
Sokszor eszembe jut, hogy ha feladom az elképzeléseimet és nem "ellenkeztem" volna, talán másképp alakul. :(

# data[].attributes.body
Az őrzőben műszakválltáskor ne gúnyosan és mosolyogva meséld a kollégának, hogy alacsony a fájdalomküszöböm, mert 11 óra vajúdás és végül császármetszés után fájdalomcsillapítót mertem kérni éjszaka.
Ne alázz meg!
Ne szeparálj a gyerekemtől indokolatlanul fél napig!
Hidd el ha azt mondom szédülök!
Ne kényszeríts és fenyegess, hogy a gyermekemet tápszerrel kell megetetni, különben nem engednek haza. Inkább első gyermekes anyukaként segíts a szoptatás kapcsán!
Ne méltatlankodj és parancsold, hogy pakoljam össze a cuccaimat, mert rendetlenség van, mikor friss sebbel nem tudok lehajolni.

# data[].attributes.body
TISZTELET, EMBERSÉG, NEM ÁLLAT VAGYOK HANEM NŐ,! JOGOM VAN DÖNTENI! JOGOM VAN ABUZUS NÉLKÜL SZüLNI!!!=MÁS ÁLLAPOTOT A SZÜLÉSZETBEN!

# data[].attributes.body
Márkért és értem is mentek. Köszönjük!

# data[].attributes.body
2021, SOTE 2.

Neked ez az ezredik, te unod, de nekem az első, most érkezik a kislányom, ráadásul idő előtt, kis súllyal. Félek, féltem, te nem tennéd? Segíts, hogy értsem, mi történik, segíts, hogy könnyebb legyen, vagy legalább ne nehezítsd meg. Van elég terhem, nem kell még a #rendszerterhe is.

*Ne az legyen az első mondatod, amikor bemegyünk éjjel az ügyeletre, hogy „Ugye nem ide jönnek?!” Nekem is több kedvem lenne moziba menni, gondolhatod.

*Ne írass velem alá egy halom beleegyező nyilatkozatot anélkül, hogy lehetőségem lenne elolvasni, majd mikor próbálom megtudni, hogy mi ez, ne türelmetlenül terelj és nyomassz tovább, hogy írjam már alá! Minimum adj belőle egy példányt, hogy tudjam, mit írtam alá!

*Ne kelljen egész éjjel a vajúdóban feküdnöm mozdulatlanul a CTG-re kapcsolva, félmeztelenül vacogva, pláne, ha az értékeim tökéletesek, és csak a vérnyomásom miatt vagyunk ott!

*Ne az legyen a reakciód, amikor ki szeretnék menni pisilni, hogy agresszívan rám mordulsz: „Ne most!” Egy baba nyomja a hólyagom és most adtál egy erős vízhajtót, mire számítottál?

*Ne kiabálj rám, hogy ne merészeljek a földre hányni, ha rosszul leszek a gyógyszertől, hanem gyere oda, segíts, adj egy tálat!

*Ne végezz hüvelyi vizsgálatot a közös vajúdóban úgy, hogy belépsz és a szülésznő meg felkiált: Na, bugyikat le! Méltóságot, tiszteletet! Ne végezz úgy hüvelyi vizsgálatot, hogy külön jelzem, nem szeretném, mert a vérnyomásom miatt vagyok csak ott, erre semmi szükség. És pláne ne aközben csattintsd a karomra a vérnyomásmérőt, amikor az orvos fájdalmat okozva bennem turkál, amit a többi anyuka és vagy 5 hallgató is végignéz. Jó eredményre számítottál?

*Ne úgy vizitelj, hogy csak épp bedugod a fejed az ajtón és azt mondod „A hölgyek jól vannak, igaz?” majd fordulj is ki, hogy úgy kelljen utánad kiabálni, ha valaki – nyilván, hogy téged bosszantson – még sincs jól!

*Ne is úgy, hogy hangosan nevetgélve jegyzed meg a kollégáknak, hogy „Úgy látszik, a magánkórházban már magasvérnyomást sem tudnak kezelni”, majd menj is tovább a következő ágyhoz!  Ne nekem kelljen utánad szólni, hogy nem ezért vagyok itt, hanem növekedési elmaradás miatt!

*Ne mondd a viziten, hogy akkor ma végzünk pár vizsgálatot, majd azután döntünk a továbbiakról, ha utána a nővérke flegma félmondatából tudom meg, hogy „Ja, maga nem megy ultrahangra, műtjük.” Ha változott a helyzet, gyere vissza, magyarázd el, tájékoztass, hogy miért döntöttél a vizsgálatok helyett az azonnali császár mellett!

*Ne sürgess, hogy azonnal induljak a műtő felé, úgy, hogy a csomagom alig van időm felkapni, mert teljesen bepánikoltatsz, miközben utána még 6 órán keresztül várok a vajúdóban!

*Ne mondd azt a műtét előtt, hogy láthatom a babám, ha jól van, majd vidd el mégis egy szó nélkül, mert halálra rémülök! Főleg, ha később kiderül, hogy 9-es az Apgarja, és remekül van…

*Ne mondd, hogyha felkelek, végre láthatom, majd amikor ezt megteszem kínok közt, ne közöld, hogy most inkább pihenjek, majd később látom! Hogy tudnék így pihenni? Egyedül van egy inkubátorban, biztos ő is fél, és én, az egyedüli, akit ismer, nincs vele.

*Ne a szobatársam jóindulatán múljon, hogy végre eljutok hozzá az éjszaka közepén, aki csak a WC-re indult, de megsajnált és végül helyetted elkísért hozzá!

*Ne beszélj velünk úgy, mintha valami bűnt követtünk volna el csak azért, mert a férjem még mindig velem van az őrzőben, ha korábban senki nem mondta, hogy már nem lehetne itt! Akkor is elmegy, ha kedvesen kéred.

*Ne mondd, hogy menjek kenguruzni, ha utána egy órán keresztül levegőnek nézel, hiába állok az inkubátor mellett, majd közlöd, hogy neked erre nincs kapacitásod! Ez nem valami hobbi, hanem a világot jelenti Neki és nekem is.

*Ne szólj rám, hogy „Ne matassa már azt a gyereket”, ha amikor a babám hangosan sír, megpróbálom az érintésemmel megnyugtatni! Az édesanyja vagyok, nem egy látogató az állatkertben.

*Ne írd a zárójelentésembe, hogy szép a hegem, ha a műtét óta senki felém se nézett!

*Ne írd a zárójelentésembe, hogy rendeződött a vérnyomásom, ha napok óta jelzem, hogy még mindig magas!

*Ne mondd azt a távozásom napján, hogy nem prioritás a záróm, nincs kapacitás aláírni, majd jöjjek vissza érte! Nem szívességet teszel, köteles vagy zárójelentéssel elbocsátani.

*Ne véletlen derüljön ki, hogy még 10 napig vérhigítót kéne adnom magamnak a trombózis megelőzésére (amit a zárómból tudhatnék, ha ideadtad volna)!

*Ne szállíttasd el úgy a babámat, hogy nem szólsz nekem róla!!! Reggel óta összecsomagolva várjuk, én is, férjem is, hogy jöjjön érte a mentő, tudod jól, hisz itt állok sajgó sebbel, háttal órák óta az osztály előtt. Egy kicsit visszamentem a szobámba, tejet fejni neki, te meg szó nélkül átadtad a mentősöknek és nem értesítettél, így nem lehettem vele, hogy megnyugtassam az úton.

**********************************************************************************

*Ugyanakkor hála neked, te csoda szoptatási tanácsadó, aki az aggódó PICes anyukák mellett álltál, nem csak a tejbeindításban segítettél, de vigasztaltál, támogattál minket.

*Hála neked, te gyerekorvos hallgató, hogy amikor etetted a babámat, megengedted, hogy segítsek neked, hogy én is részt vehessek az életében, gondoskodhassak róla.

*Hála neked, te csecsemős nővér a fogadó kórházban, hogy amikor felhítalak kétségbeesetten, hogy nálatok van-e a nélkülem elszállított babám, azt mondtad: „Mariann vagyok, én vigyázok a kislányára.” Ember voltál, engem is annak kezeltél, sokkal nyugodtabb voltam, míg oda nem értünk.

A babám jól van, de az még idő, míg az én lelkem is helyrejön. Annyit elértél, hogyha újra szülök, biztos nem ebben az országban teszem.

#másállapotot #vártunkeleget #NŐAHANGUNK

# data[].attributes.body
Nekem szerencsére pozitív szülés élményem volt, hálás is vagyok az orvosomnak ezért. Ő volt az aki elérte hogy ne legyen műtét a vége, es meg is jegyezte, ha nem az ő kezei közé kerülök, már réges rég a műtőben feküdnék. Hajnalban ment el a magzatvíz, viszont 0 tagulással, és minden alkalommal a "minimumot" értem el. Első gyereknél ez természetes, mégsem általános esetként kezelik az orvosok. Abszurdnak tartom hogy a szerencsén vagy a pénzen kell hogy múljon hogyan fognak kezelni és mi fér bele hogy elkerüljük a műtétet.
Szerencsére pozitív szülés élményem volt, de mindig van DE. Nálam épp teltház volt, persze erről senki nem tehet. Viszont a pozitív szülés élmény á kitolási szakaszig kizárólag a férjemnek köszönhetően lett pozitív, aki egy perc alatt vált szülésznővé es mondta mit csináljak. Órákig hagytak magunkra, a férjem nem merte elmondani mennyi idő telt el két látogatás között (a leghosszabb 3 óra volt). A mai napig nem tudom eldönteni ennek örüljek utólag vagy ne. Így meghittebb volt, csak kettesben voltunk, együtt éltük meg a vajúdás óráit, és így nem is kellett annyit az ágyon feküdni. Viszont első szülésnél mindketten teljesen tapasztalatlanok voltunk, és én igényeltem volna a támogatást, a tanácsokat (jól csináljuk e egyáltalán?)
Szerencsére pozitív szülés élményem volt, a férjemmel egy olyan egység alakult ki köztünk ami soha nem jött volna létre máskor. Az az erő, összhang és szeretet ami ott körülvett egy csoda, ma is bele borzongok.
DE a teltház hatására az anesztes csak bekacsintott hogy bocsika nem fértél be hogy csillapitsuk a fájdalmad (ami az oxi hatására elviselhetetlennek tűnt), a szülésznő sehol.
DE amikor beöntést kértem először túl korai majd túl késő volt hozzá.
DE amikor kitoláshoz érkeztünk végtelen fontos volt levenni rólam egy vékony köntöst (ami konkrétan semmiben nem befolyásolt volna, nekem ugy volt kényelmes) amivel 90 fokban elforditotta a Kanült mikor rángatta rólam a ruhát.
DE mikor már toló fájásaim voltak (de a méhszáj nem tűnt el teljesen) küldtek el pisilni amit nem tudtam elutasítani, el kellett totyognom addig, majd a WC-n üvöltsek végig egy fájást majd sétáljak vissza hogy elmondjam nem sikerült es inkább kérem a katetert.

A mai Magyarországon ez a szülés pozitív szülés élménynek számít. Pozitív is volt, de mindig van de. Kérjük a kórházi dolgozókat hallgassanak a kismamára, ő ismeri a testét, nem poénból mondja/kéri/utasít el dolgokat. Nem nagy kérés, mégis szignifikáns változások történnek.

# data[].attributes.body
Nő a hangunk! Ügyeletben szülés közbeni műszakváltás a kitolási szakaszban- fokozza a bizonytalanságot és félelmet. Mikor a legnagyobb szükség volna a biztonság érzésre és támogató jelenlétre.

# data[].attributes.location_name
Budapest, SOTE I. sz. Sebészeti tömb, Üllői út

# data[].attributes.headline
Budapest, SOTE I. sz. Sebészeti tömb, Üllői út

# data[].attributes.subject
Budapest, SOTE I. sz. Sebészeti tömb, Üllői út

# data[].attributes.body
Szabad intézmény választás !
Szabad orvos választás !
Szabad szülésznő választás !
Az orvosok,ápolók ,szülésznők bérének tényleges kifizetése és emelése, munkájuk megbecsülése, terheik csökkentése!

# data[].attributes.body
Szülésznőként, anyaként, dúlaként, várandósként leteszem a terheim.
#rendszerterhe
#nőahangunk

# data[].attributes.body
Amikor átvágtad a húgyvezetékemet, annyit mondtál, hogy így jártunk.Amíg én ki voltam kötve a 3órás műtét alatt,nem  bíztattál,nem hitted el hogy fáj. a nővérek is csak haragudtak rám,mert nem tudtak az összevarró urologiai műtétem miatt hamarabb hazamenni. s amíg én ott kikötve voltam Kis grofo zenéjet hallgatták. MindEnki magamra hagyott.10napig voltam bent katéterrel a kórházban.

# data[].attributes.body
NŐ a hangunk!

# data[].attributes.body
A születés túl fontos ahhoz, hogy a körülményei a szerencsén múljanak

# data[].attributes.location_name
Debrecen, Debreceni Egyetem Klinikai Központ, Nagyerdei körút

# data[].attributes.headline
Debrecen, Debreceni Egyetem Klinikai Központ, Nagyerdei körút

# data[].attributes.subject
Debrecen, Debreceni Egyetem Klinikai Központ, Nagyerdei körút

# data[].attributes.body
A Klinikán egy amerikai kutatásra hivatkozva minden szülés indítását szorgalmazzák már a 40. héttől, minden orvos azt mondja a saját feleségének is ezt javasolná. A 41. héten már annyira féltünk hogy beleegyeztünk: 3 napon át vajúdtam, minden nap visszautasítottam a császárt. Burokrepesztés után rendszeres 4 perces fájásaim lettek, visszautasítottam az oxit, könyörögtem hívják be a férjem, de a szülésznő azt mondta: "Olyan nincs hogy nincs oxi, addig nem jöhet be a férjem míg nem adja be!" A generált fájásoktól minden erőm elfogyott, így szomorúan elfogadtam végül az EDA-t, szülésznő műszakváltáskor: "A kismama nagyon természetesen akart szülni, de végül belátta hogy képtelen rá." Leállt teljesen a testem, császármetszéssel született meg a kisbabám, míg összevarrtak halálfélelemben néztem a zokogó férjem a kisbabánkkal. Közel 1 év elteltével minden éjszaka újraélem a születését, és azon töprengek miért nem voltam erősebb. #rendszerterhe #lerakomaterhem #másállapotot

# data[].attributes.body
Hidd el, amit mondok, az én testemben zajlik.

# data[].attributes.location_name
Budapest, Honvédkórház II. Telephely, Dózsa György Way, 1068 Magyarország

# data[].attributes.headline
Budapest, Honvédkórház II. Telephely, Dózsa György Way, 1068 Magyarország

# data[].attributes.subject
Budapest, Honvédkórház II. Telephely, Dózsa György Way, 1068 Magyarország

# data[].attributes.body
Semmi bátorítást, bizalmat nem kaptam. Se tájékoztatást vagy a beleegyezésemet a szülés gyorsításába. Épp az ellenkezőjét: hogy én nem vagyok képes ezt végigcsinálni. Ez majdnem a kisgyerekem életébe került és nekem is tartós sérülést okozott. Másik felháborító dolog hogy a beleegyezésem és tájékoztatásom nélkül ne adjanak semmit a gyermekemnek, mint pl. cukros víz. Szeretnék valami jót is mondani de nem tudok.

# data[].attributes.location_name
Kecskemét, Bács-Kiskun Megyei Oktatókórház, Nyíri út

# data[].attributes.headline
Kecskemét, Bács-Kiskun Megyei Oktatókórház, Nyíri út

# data[].attributes.subject
Kecskemét, Bács-Kiskun Megyei Oktatókórház, Nyíri út

# data[].attributes.body
Az ügyeletes orvos 39+6 indok nélkül terheleses ctgre küldtött reggel, majd haza engedtek, elindìtották de örültem hogy mehetek. Otthon vajúdtam, fogadott dokim aznap ért haza nyaralásából. Igyekeztem kitolásra 'beesni' este de ìgy is ért szülészeti erőszak. Siettetek, oxit kaptam beleegyezésem nélkül, majd az orvos könyökölt, nagy nehezen kibújt a kicsi, rögtön elvitték, meg se akarták mutatni, pedig nem volt baja csak elfáradt ő is. Majd megkaptam az orvosomtól: EZT ÉN NYOMTAM KI. Sose felejtem el, szörnyű volt.
2 óra múlva foghattam kézbe, de nem szoptathattam, 5 perc múlva újra elvitték. 5óra múlva hozták, azaz születéstől kb 8 óra múlva tudtam megszoptatni, majd megint elvitték és 6 óra múlva hozták és még ekkor is el akarták vinni de addigra észhez tértem és nem engedtem. A nővérek, szülésznők kedvesek, segìtőkészek, ám a csecsemős oldalról ezt nem lehet elmondani, bármilyen segìtséget kértem tőlük csak flegmáztak és kötekedtek. Szoptatási tanácsadóért könyörögni kellett, majd 3. napon jött hogy nincs itt semmi gond, ennyi volt a segìtség egy friss anyukának, de már második estétől tápszert kapott. 4 napot voltam bent.
Mindezek történtek egy 'bababarát' - rooming in rendszerű, 'szoptatást támogató' kórházban 2018-ban.

# data[].attributes.body
Ugyan még nem vagyok szülő, de a jelenlegi helyzet óriási hatással van arra, valaha azzá válhatok e. Ilyen körülmények között kétséges, azonnali és drasztikus pozitív változás kell! Más állapotot a szülészetben, az egész nőgyógyászati ellátásban, dolgozóknak és ellátottaknak egyaránt!

# data[].attributes.body
#nőahangunk #másállapotot
Ne gúnyolódj azon, hogy megkérdezem, lehet-e várni a köldökzsinór elvágásával.
Ne állj karba tett kézzel, miközben nem tudok egyedül levetkőzni.
Ne zárj be a zuhany alá teljesen egyedül.
Ne legyél flegma és goromba, amikor megkérdezem, mi az a halom papír, amit vajúdás közben az orrom alá dugsz.

# data[].attributes.body
Szeretném, ha lehetőségem lenne kiválasztani, hogy kivel szüljek. A jelenlegi helyzet miatt csak mérhetetlen bizonytalanság van bennem. Szülésznőt és orvost is választhasson a kismama. Nem kötelező jelleggel, persze. Oldják meg, hogy magánban is eljárhasson az ember az adott szakemberhez. Kicsit jobban átgondolt intézkedésekre van szükség! Ha valaki magánban szeretne járni az orvosához tehermentesíti az állami rendszert, rengeteg pénzt spórolhat az államnak, ugyanakkor fizeti a tb-t is lehessen állami keretek között szülni az ADOTT ÁLTALA VÁLASZTOTT szakembernél! Aki végigkísérte a várandósságát, akiben megbízik. A "hálapénznek" legyen legyen legálisan járható útja. Ne fosszák meg a nőket a választás lehetőségétől!!! Az egyik legfontosabb, legintimebb pillanatomat azzal szeretném megosztani, akinek előre bizalmat szavaztam! Nem mindenki van így ezzel és ez jó is így! De igenis legyen beleszólásom!!!

# data[].attributes.body
Ne mondd a feleségemnek, hogy ez csak vitamin injekció, mert tudjuk, hogy nem az!
Ne mondd, hogy a teste képtelen arra, hogy orvosi segítség nélkül megszülje ezt a babát!
Ne kérdezd, hogy "ilyen gáttal akart maga gátvédelmet?! Ki varrta ezt így össze?" (az is te voltál)
Ne okozz neki fájdalmat, ne könyökölj a hasába, ne kényszerítsd a lehető legkényelmetlenebb pózba és főleg nem olyan hangnemben, ahogy az szokás.
Ne okozz sérülést a kislányom fején burokrepesztés címén!
Ne mondd azt, hogy "én ehhez a babához nem tudok gratulálni"...
-- Egy büszke apuka

# data[].attributes.body
Reménykedem, hogy a szuleszetben dolgozó szakemberek egyszer mindannyian értsék a szülés és születés valódi természetet és misztériumát. Hogy ehhez adják meg a támogatást, valós segítséggel. Hogy értsék a psziché működését, annak hatását a testre. Hogy ezt már az egyetemen megértsék.

# data[].attributes.body
Ideje a kórházi adminisztrációs felvételi procedúrán változtatni! Lehessen bent a hozzátartozó, válaszolhasson ő is kérdésekre, engedjék előre elolvasni/kitölteni.... Mert kizökkent, mert megzavar.

# data[].attributes.location_name
Zalaegerszeg, Zala Megyei Szent Rafael Kórház, Zrínyi Miklós utca

# data[].attributes.headline
Zalaegerszeg, Zala Megyei Szent Rafael Kórház, Zrínyi Miklós utca

# data[].attributes.subject
Zalaegerszeg, Zala Megyei Szent Rafael Kórház, Zrínyi Miklós utca

# data[].attributes.body
2018.
Komplikációmentes várandósságom 40. hetét betöltve kórházba fektetés "megfigyelésre". Még aznap oxitocin terhelés, méhszájérlelő felhelyezése. Egész éjszaka jósló fájások, semmi alvás. Másnap reggel újabb méhszájérlelő. Estére 1 ujjnyira nyílt méhszájnál burokrepesztés, kegyetlen kézzel tágítás (Pillanat, jön egy fájás, várjuk meg. Fogadott szülésznőm: Nem baj, az nagyon jó, akkor a legjobb a vizsgálat - kinek?!), beöntés. Oxitocin infúzió maxon csepegtetve. CTG. Kicsit labdán, de vizsgálat után inkább már ne üljek rá vissza. Rutinszerű gátmetszés. Nyomok, megy, nem "kell" kikönyökölni... A szülésznő mégis húzza a baba fejét kifelé, minden erejét beveti, teljesen hátrafeszül...Két oldali hematómával születik. Bevérzett az egyik szeme. Szerencsére "egészségesek" vagyunk.
2021.
9 hónapnyi szorongás. Nem akarok befeküdni, nem akarom, hogy indítsák. Dúlát keresek - csodálatosat találtam! Utolsó pillanatig otthon vajúdtam.
Bárcsak hagynának szülni minden Nőt a maga tempója szerint!

# data[].attributes.body
Bababarát korhazban ne vigyetek el csaszar utani ejszakara a babamat.

# data[].attributes.body
Ne kelljen hónapokat könyörögni azért, hogy “esetleg” engedjék a VBAC-et, talán… Legyen ez az első verzió. Ne legyen kiváltságos az, aki véletlen éppen ilyen kórház mellett lakik, ahol már az. Protokoll szerinti VBAC-et minden kórházba!

# data[].attributes.body
Nem tudok ma ott lenni, de veletek vagyok. Minden szülő nővel vagyok, minden születő apával vagyok, minden kisbabával vagyok. Mert mi is megtapasztaltuk a mélységét a szülészeti ellátórendszernek. És igen, magasságot is, de az nagyobb részben rajtunk múlt. Azon, hogy az első traumát egyáltalán megértettük, és hogy aztán eljutott hozzánk az információ, hogy lehetett volna másképp, lehet másképp is. A második is harcos volt minden felkészültségünk ellenére. De végül gyógyító is, mert volt erőnk, mert képben voltunk, és mert volt szerencsénk, hogy választhattunk intézményt és segítőt magunk mellé. A harmadiknál már csak egy rövid csörte volt, mert addigra már mi voltunk az erősebbek. De ebben nagyon sok munkánk volt, és észnél kellett lenni.
Nincs jól, hogy ha babát vársz, harcra kell készen állnod. És nem, nincs jól, hogy ha nem vagy elég harcos és kiképzett, akkor szinte - a legtöbb helyen - borítékolható, hogy sérültök valahogy a várandósság vagy a szülés kapcsán.

Beszélni kell a szülészet jelen állapotáról! Hangot kell adni és kényszeríteni a döntéshozót a változtatás kikényszerítésére! Ne legyen harc vagy bántás a szülés körül! Ott végképp nincs ennek helye!

# data[].attributes.body
Nem akarok rettegni, ha a szülésre gondolok

# data[].attributes.body
Csak halkan megjegyeztem, hogy nagyon fáj, erre leordították a fejem, hogy mit hisztizek, más akár egy napig is vajúdik, mit szólnék akkor...
Az orvosom utasított húzzam fel a lábam, mondtam nem bírom, erre izomból felnyomta. Aztán nyomjak, erre mondtam nem érzem, hogy kellene, nem tudok...jött a válasz: mit képzelek mégis, a babámnak már nagyon rossz...utána a babám magától kibújt, mire az orvos: jól van, nem kell maga a szüléshez, a temészet elrendezi maga helyett. Aztán a továbbiakat nem is írom le mind, hogy érzéstelenítés nélkül varrt össze és még viccelődött is ezen, hogy kikapart, mondván rendet kell ott tenni bent, holott nem szerettem volna, stb...
Lelkileg teljeses összetörtem, azt éreztem nem vagyok képes gyereket szülni, segíteni a babámnak benne. Azóta tudom már, hogy nem szükségszerű nyomni, van aki így születik, és nagyon is képes vagyok rá, még így nehezített terepen is!

# data[].attributes.body
"Èdesem, maga most ilyen kis èrzelmes hangulatban van, ezért gondolja úgy, hogy fáj ez a vizsgálat. " 6hetes kontroll csm után.

# data[].attributes.body
Ez egy nagyon fontos téma, ami borzasztóan sok nőt érint. Az eseményen személyesn ugyan nem, de online részt veszek, annak ellenére, hogy az én történetem a kivételt erősíti.

És ez a szomorú: hogy ez a kivétel. Ennek nem így kellene lennie. 2021-ben semmilyen országban, de egy európai országban bizonyosan nem!

Májusban császármetszéssel jött a világra a kislányom, fantasztikus szülésélmény volt, tökéletes emlék marad, bármikor újra átélném. És ezért kivételesen szerencsésnek érzem magam. Kedves, megértő, szakmailag profi és felkészült orvossal, szülésznővel, aneszteziológussal hozott össze a sors.

Viszont sajnos rengeteg történetet hallottam, olvastam, amely ennek az ellentéte. És ezek elnyomják az olyan pozitív történeteket, mint az enyém…hiába van annyi becsületes és odaadó egészségügyben dolgozó személy, még mindig túl sok a szörnyű történet, a megalázó bánásmód, a kiszolgáltatottság, a gúnyolódás, beszólogatás. Egy ilyen is túl sok!

Mindenhol, mindenkinek alapjoga kellene, hogy legyen, hogy emberként, nőként, anyaként bánjanak vele, és ne csak egy nyűg legyen a műszak végén, egy teher.

#NŐahangunk

#rendszerterhe

#másállapotot

#vártunkeleget
#neajólegyenakivétel

# data[].attributes.body
Terhespatológia, 2014. Ne vizsgáld meg a mèhszájat a kórteremben a szobatársaim előtt. Ha èn 38hetes ikerterhesen át tudok sètálni a vizsgálóba, akkor te is.

# data[].attributes.body
Ha császárrral születik a baba, akkor is legyen aranyóra! Még szőrkontaktus sem lehetett, mert hiába épült nem olyan régen az új szülészet, "nincs hely" apának. Ne azzal kezdd a vizsgálat előtt, hogy "Na, akkor apuka kint marad!"

# data[].attributes.body
3 gyereket szültem hüvelyi úton, ezért nagyon hálás vagyok, és bár nem éreztem magam traumatizáltnak közvetlen utánuk, utólag hallgatva a természetesebb környezetben átélt szüléseket, sajnálom azt a sok oxitocint és kérdezem, hogy miért volt fontosabb az orvos időbeosztása, mint az, hogy nálam minden a saját idejében, sürgetés nélkül történjen meg?

# data[].attributes.body
Amikor hosszas próbálkozás és doktorhoz járkálás után végre sikerült teherbe esnem, akkor nem szeretném az orvosom szájából azt hallani, hogy „Mi lesz? Elveteti?”

Ne indítsd be a szülést, ha nincs rá kifejezett egészségügyi okod. Ha szülésznő vagy, tudd, hogy igenis vannak mérgező mondatok. Az „Ez így nem fog menni, ha nem viselkedik, hívom a doktorurat, neki nagyobb keze van, az jobban fog fájni!” egy visszatérő vizsgálatnál pontosan ilyen mondat. Amikor nem hagysz időt nekünk és jó értékek mellett mégis megcsászározol, majd a 6 hetes kontrollon azt mered mondani, hogy „Törődjön bele, hogy csak császárra képes!”, majd látod, hogy sírok, legalább ne mondd azt, hogy „Jaj, csak a bőgést ne!” Türelmet, tiszteletet és segítő szándékot a szülészetbe! Ugye nem meglepő, ha #NŐahangunk?

# data[].attributes.body
Sziasztok! !Veletek vagyok! sajnos én is megtapasztaltam a korhazi protokoll minden szornyuseget a szulesem alatt es utana. LEGYEN valtozas!!! masallapotot a szuleszetben! 🙏🙏🙏Zsofi

# data[].attributes.body
2 szülés, 2 császármetszés, 1 hegszétválás, 0 aranyóra, 2 trauma, 2 sikertelen szoptatás. Zsófi
nőahangunk#

# data[].attributes.body
#NŐahangunk
#rendszerterhe
#másállapotot
#veletekvagyok

Indítás van, türelem nincs.
Oxitocin van, nyugalom nincs.
Fekvés van, mozgás nincs.
Születés van, szülés nincs.
Szeparáció van, aranyóra nincs.
Cukrosvíz van, kolosztrum nincs.
Bimbóvédő van, "ilyenmellbimbóvalszoptatás nincs".
TB tanácsadó van, szoptatási tanácsadó nincs.
Paraszolvencia van....

Lehetett volna másképpen.

# data[].attributes.body
NE mondja, nekem az orvos 6 hetes kontrollon (bármiféle vizsgálat nélkül), hogy felesleges volt a császármetszés!
Hiszen szakvéleményt vittem, hogy a látásom múlik rajta.
Én látni akarom a fiam!
NE bunkózzon a csecsemős nővér, mikor megkérdezem, mire figyeljek a pelenkázásnál! Nekem ő az első gyermekem, még tanulok és tapasztalok mit, hogyan csináljak!
NE  a takarítónő segítsen,mikor bármi kérdésem, kérésem van. (Bár ő segített át vészelni a kórházban töltött időt.)

# data[].attributes.body
- Az apuka nem látogató, hanem szülő, a család része. 0-24-es együttléti lehetőséget a kórházi napokra is!
- A szabad orvosválasztás joga ne szűnjön meg a szülőszoba ajtajában! Legyen egy kidolgozott, törvényes rendszer a szülésznő- és orvosfogadásra!
- Kompetens szoptatási tanácsadót minden csecsemősosztályra!
- TB támogatott otthonszülési lehetőséget!
- Le az elavult, ártalmas, nőket megalázó gyakorlatokkal!

# data[].attributes.body
1 vetélés, 1 rámeröltetett császármetszés, hegvszétválás, 1mola terhesség után most ismét babat varok. Ennyi trauma utan jo lenne biztos kezekben, emberkent, nokent kezelve szulni, anelkul, hogy milliokba kerulne.

# data[].attributes.body
Nem vagyok orvos, de ettől még kompetens vagyok az engem érintő beavatkozások tekintetében.

# data[].attributes.body
Kézzel tágítás, véres lepedőt minek cseréljük ki. Közös vajúdó☹️ Nem tágultam, majd az egyik szülésznő kijelentette, hogy “akkor oxival kicsit megfájatjuk, hátha végzünk még ma…”