# data[].attributes.headline
״מחקרים מצבי

# data[].attributes.body
״מחקרים מצביעים כי מקרים של התעמרות חברתית פיזית ווירטואלית מחמירים דיכאון, פוגעים בביטחון העצמי, ומגבירים תחושות של בדידות״

# data[].attributes.headline
מהי בריונות רשת?

# data[].attributes.body
מהי בריונות רשת?
בריונות רשת הינה תופעה חברתית בקרב בני נוער המתאפיינת בשיח אלים, עוין, מתריס ובריוני במרחב הקיברנטי, אשר מטרתה להביך, להפחיד ולתקוף קורבנות(אדם יחיד או קבוצה). היא יכולה להוות כהמשך לבריונות הקיימת במרחב הלימודי. תופעה זו נהייתה רווחת ובולטת מאוד בשנים האחרונות בישראל וברחבי העולם.

# data[].attributes.headline
אמל"ק  שווה קריאה!!

# data[].attributes.subject
אמל"ק  שווה קריאה!!

# data[].attributes.headline
בעבר בני הנוער/קטיני

# data[].attributes.body
בעבר בני הנוער/קטינים שיחקו לרוב במגרש משחקים, ולכן בדר"כ בריונות מתקשרת לנו לאלימות פיזית במרחב הלימודי-חוגים,בתי ספר וכדומה. אך כיום, עם כניסת האינטרנט לחיינו בני הנוער מבלים שעות על גבי שעות במרחב הקיברנטי שם הבריונות צברה תאוצה ושינתה פנים- מאלימות פיזית למילולית שאף יכולה להיות חריפה יותר. בעקבות כך בני הנוער נאלצים להתמודד עם לחץ נפשי, שיח פוגעני ופגיעה בפרטיותם אשר לעיתים אף מרחיקות לכת עד כדי התאבדות.
כדוגמא ענת מעלה שמות קורבנות התאבדות כתוצאה מבריונות: מייגן מאייר,ראיין הליגם,טיילר קלמנטי ונער ישראלי בשם דוד אל מזרחי שאימו עדיין מצויה בהליכים נגד משרד החינוך ופייסבוק.

# data[].attributes.headline
אין ספק כי שימוש באי

# data[].attributes.body
אין ספק כי שימוש באינטרנט מעלה יתרונות של חופש הביטוי שלא היו קיימים בעבר-מקורות ידע אינסופיים ויכולת תקשורת עם אנשים שונים ברחבי העולם בעלות מינימלית- וזו הסיבה מדוע בריונות רשת כלכך קלה ומסוכנת.

התומכים בהגנה על חופש הביטוי טוענים כי יש לראות כי הביטויים השונים וההתבטאות ברשת כלא אמינים ויש לקחת אותם בערבון מוגבל מכיוון שיש הרבה משתמשים פיקטיביים ולכן אין לייחס חשיבות רבה להם בפגיעה בשם הטוב של האדם.

התייחסות זאת מתקבלת על הדעת כאשר מדובר בבגירים בעלי שיקול דעת נכון, אך כאשר מעורבים קטינים ובני נוער בסיפור- תמונת המצב משתנה.

# data[].attributes.headline
בריונות רשת טומנת בח

# data[].attributes.body
בריונות רשת טומנת בחובה השפעות חמורות יותר על הקורבן מבריונות בעבר(אותה מגדירה ליאור כבריונות מסורתית)-

·       האנונימיות שמרחב הקיברנטי מספק מקילה על שחרור עכבות של בריוני רשת- הקורבן הוא דמות וירטואלית בעיני התוקף, ולכן הוא לא מפתח אמפתיה כלפי הקורבן. בנוסף החשש מלהיתפס ע"י גורם סמכותי אשר היה קיים במרחב הלימודי לא קיים במרחב הקיברנטי דבר המעניק ביטחון רב לבריון במעשיו. גורם האנונימיות משחקת תפקיד משמעותי ולמעשה משמשת כמעין שכבת הגנה לבריונים, אך בריונות אינה תמיד נעשית תחת מעטה האנונימיות ולעיתים הבריונים אף  מזהים את עצמם כדי להחמיר את הפגיעה בקורבן.

·       בריונות ברשת מובילה לתוצאות  בעלות היקף רחב יותר- החשיפה לבריונות רשת רחבה יותר בשל שימוש בפלטפורמות שונות כגון פייסבוק ואינסטגרם אשר יכולות להתנהל בו זמנית.

·       השפעתה של בריונות רשת מלווה את הקורבן לתקופת זמן משמעותית יותר- היות והדברים אשר עולים לאינטרנט אינם נמחקים וזמינים באופן תמידי, השפעתם חזקה יותר. בעבר ילד היה יכול "להימלט" מהבריונות אל ביתו אולם כיום הבריונות בכל מקום בלחיצה קטנה.

# data[].attributes.headline
אם כך, התנגשות הזאת 

# data[].attributes.body
אם כך, התנגשות הזאת מציפה את השאלה ״האם חופש הביטוי מקנה זכות חוקתית לבריונות ברשת״ או במילים אחרות האם בשם חופש הביטוי אנו מאפשרים את הפגיעה בקטינים.

# data[].attributes.headline
הטקסט מבקש לדון בהתנ

# data[].attributes.body
הטקסט מבקש לדון בהתנגשות בין בריונות רשת לבין הזכות לחופש הביטוי בעוד במקומות שונים בעולם נפסלו חוקים אשר מטרתם להגן על ילדים מבריונות, כותבת המאמר מנסה להציע מתווה שמתמודד עם הבריונות תוך שימוש בחוק הקיים לטובתו.

# data[].attributes.headline
בנוסף במאמר ישנו דוג

# data[].attributes.body
בנוסף במאמר ישנו דוגמא לפסק דין של בית המשפט העליון האמריקאי אשר ביטל את עונש המוות לקטינים מציג שלוש סיבות שהובילו לכך- בני הנוער מתאפיינים בחוסר בגרות ובחוש אחריות לא מפותח, רגישים יותר ללחצים חברתיים והשפעות שליליות ואופיים לא מפותח בהשוואה לבגירים- מאפיינים אלו העולים מתוך פסק הדין בנוגע לבני הנוער מראים את הצורך בהתייחסות שונה בינם לבין בוגרים בדין הפלילי ודרך הטיפול בכל הקשור לעבירות בני נוער. התכונות המיוחסות לקטינים בפסק הדין רק מחזקים את דעת הכותבת בצורך ליחס וטיפול שונה במקרים של בריונות רשת בקרב בני הנוער. ליאור מוסיפה ואומרת שכשם שאיננו מצפים מבני נוער לאחריות רבה כך גם אנו מגבילים את זכויותיהם- איסור שתיית אלכוהול , נהיגה והצבעה. ולכן גם הסנקציות הפליליות הקיימות בהענשת בני נוער שונות מבהענשת בוגרים דבר המחייב אותנו להתנהג באופן שונה בהתייחס לבריונות רשת בין בוגרים לבין בני נוער.

# data[].attributes.headline
יתרה מכך, בריונות רש

# data[].attributes.body
יתרה מכך, בריונות רשת מאופיינת בעמימות נורמטיבית- הגבולות בין מותר לאסור מטשטשים  ואין הגדרה ברורה להתנהגות שהיא אינה הולמת במרחב זה- הבריון מתקשה להבחין אם פעולותיו מקובלות בחברה או לא.

לכל האמור לעיל נראה כי תוצאותיה של בריונות רשת אינטנסיביות יותר לנוכח המאפיינים הייחודים של הרשת.

יחד עם היותו של הרשת מקום למימוש זכויותינו ומקום לכל אדם להביע את דעתו הם מהווים כסכנה ממשית לקורבנות בריונות רשת. " מעצימים את תחושת הניכור, הבדידות והמתקפה המתמדת".

# data[].attributes.headline
חופש הביטוי- הגדרה מתוך ויקיפדיה

# data[].attributes.subject
חופש הביטוי- הגדרה מתוך ויקיפדיה

# data[].attributes.body
חופש הביטוי וההבעה הוא זכותו של כל אדם להביע את דעתו ולומר את שברצונו לומר מבלי שיוטלו הגבלות שרירותיות על כך, בכל הדרכים המשמשות לכך: דיבור, כתיבה, צילום, הסרטה, וכל דרך תקשורת אחרת. "כל אדם זכאי לחירות הדעה והביטוי" 

# data[].attributes.headline
בעוד הכל נשאר במרשתת

# data[].attributes.body
בעוד הכל נשאר במרשתת, היינו מצפים כי דבר זה יקל באיסוף ראיות במקרים של עבירות פליליות או פרטיית, אבל אין שיתוף פעולה מצד כל הגורמים ועובדה זו מקשה על רשויות האכיפה להגיש תביעות על בריונות רשת ובהתאם לכך נדרשת התמודדות ייחודית ושונה מהרגיל.
בריונות רשת נבחנת כדבר ייחודי הפוצע את הקורבן ברובד אחר, לא פיזי אלא במוניטין, בביטחון העצמי וברגשות של בני הנוער.

# data[].attributes.headline
מנגנוני התמו

# data[].attributes.body
מנגנוני התמודדות עם בריונות ברשת-

כדי להתמודד עם הבעיה עלו מספר מנגנונים-חקיקה פלילית והתדיינות אזרחית בבתי משפט.
גם במערכות הלימודיות גובשו תוכניות חינוכיות כדי להגביר את מודעות ההורים והילדים לתופעה ואופן מניעתה, בנוסף פותחו גם מערכות טכנולוגיות להגנה מפני בריונות רשת-דוגמת פייסבוק המטפלת בביטויים פוגעניים.
ליאור מטילה אחריות על גורמים שונים בטיפול בתופעה ומעלה דרכים להתמודדות-חינוך, חקיקה וספקיות הרשת.

# data[].attributes.body
ליאור בטוחה כי זהו נתיב מרכזי משום שהוא קובע את הנורמות שפרטים בחברה יראו כאסור או לא ראוי.  מדינות רבות כגון קנדה, ניו זילנד ואוסטרליה השכילו להבין את גודל התופעה ומשתמשות בחקיקה ישירה- ייצור קטגוריות חדשות וייעודיות על מנת להתמודד עם בריונות ברשת. אך ישנו גישה נוספת להתמודדות שהיא חקיקה עקיפה המשמשת מדינות באיחוד האירופי וקיימת גם בישראל.
עלו מספר הצעות לתיקוני חקיקה בארץ-חסימה/סינון אתרים ותכנים פוגעניים אך מרביתם לא התקבלו מלבד תיקון החוק למניעת הטרדה מינית("פרסום תצלום/סרט המתמקדת במיניותו של האדם במטרה להשפילו") הנקרא חוק הסרטונים ועונשו של בריון מסוג זה הוא מאסר בפועל של עד חמש שנים.

אין התמודדות ישירה של החוק עם בריונות רשת, ולכן קורבנות יכולים להיעזר בחוק הגנת הפרטיות(פרסום ללא הסכמה), חוק העונשין (פרסום תמונות תועבה של קטינים), חוק איסור לשון הרע וחוק מניעת הטרדה מאיימת(פעולה הפוגעת בשלוות חיים ובחירותו של האדם).

חוקים אלו עשויים להראות כי ישנו מענה לבני נוער הנפגעים מבריונות רשת, אך אלו מתמקדים במקרים מובהקים וקיצוניים של בריונות.

על מנת לבחון את הגבול בין חופש הביטוי לבין חופש השיסוי ולמצוא פתרונות חלופיים לטיפול בתופעה זו  הוקמה במדינה ועדת ארבל באוג' 15 – בה נכחו משפטנים, נציגי משרד החינוך, מומחים באתיקה ובמדיה אך טרם התפרסמו ממצאים ואם כך טרם נחקקו פתרונות ישירים. בקנדה הוקמה בעבר ועדה דומה, בדוח הועדה הומלצו לאפשר חקיקה מיוחדת נגד בריונות רשת ותיקוני חקיקה.

ככל שהתופעה של בריונות רשת מתרחבת ומתעצמת, מחוקקים רבים ברחבי העולם מתרכזים במאמצים אסדרתיים בניסיון למזער את השלכותיה.
ומאמצים אלו באים לאכוף מגוון רחב שלל התנהגויות ברשת. יש לזכור כי בעת בחינת כלי אסדרתי יש משקל רב לכך שהוא עלול להפר זכות חוקתית באופן שאינו מידתי.

# data[].attributes.body
מהווה כצעד מניעתי שנועד לעצור ולכל הפחות למנוע ולהפחית את מקרי הבריונות. מרבית בני הנוער אין רצון להילחם בבריונות דרך דיווח לרשויות ואינם מודעים לחוקים בנושא וממהרים לחשוב כי זהו אזור "פרוץ" מבחינה חוקית. מחקרים שונים מעלים נתונים מדאיגים – 4.9% סיפרו למורה, %1.2 פנו למשטרה ו- 39.6% מבני הנוער שנפגעו לא פנו לשום גורם לעזרה ולא סיפרו לאיש על המקרה.

בנוסף ידיהם של המורים כאשר הם מבחינים ומודעים למקרים אלו כבולות ואין ביכולתם לעזור היות ומקרים מתרחשים מחוץ לכותלי בית הספר. מספר בתי ספר ציבוריים בארה"ב הבינו כי התופעה עלולה לזלוג ולהפריע לשגרת לימודיו של הנוער גם בבית הספר והגדילו לקבוע קווים מנחים לטיפול.